88 
snagu od 12 konjskih sila, koja bi se povecala i na 60 sila, kad 
bi se stavila na isto mjesto turbina, kako je to proračunao jedan 
mjernik tvornice turbina iz Kremsa. — Da bi se tu moglo i elek- 
trično svjetlo proizvoditi, nema dvojbe. Pred nekoliko godina ras- 
pravljalo se je i o tom, ali se je odustalo, jer nije poduzetnika. Za 
opstanak tvornica, koje bi se ovde sagradile, nužna bi bila toli 
željkovana lička željeznica. — Pred tri decenija mljeli su mlinovi i 
više, nu podignućem paromlina u Senju i u najnovije doba mli- 
nova na benzin-motore u okolici, sad manje. Nestajanjem pako 
šume slab je rad i na pilama, a kako se gubi narodna vunena 
odjeća, stupe i koševi biti će suvišni. 
Oko vodopada poviše mlinova poređale su se seoke kuće, 
među kojima ima i lijepih zidanica. Sve se okupile poput vijenca 
oko vodopada, pa ti izdaleka izgleda kao kakva tvrđavica, kroz 
koju šumi vodopad. Njegov šum za južna vremena čuje se u Otočac 
i Krmpolje. Narod tada veli, da će slijediti kiša. Nazad 30 do 40 
godina imao je vodopad i lijepšu sliku, jer je bio veći, strmiji, a 
vrbe i janji, koji su po njem više rasli, sliku su mu poljepšavali. 
Odkako je svijet — uslijed nehaja općine — počeo ovđe kopati 
godimice sedru za gradnju peći i zidova, kao i pijesak upotreblja- 
vati za mort, od tada i vodopad biva niži. Voda odnaša i ono, što 
je iza opake ruke ostalo i što je kroz vijekove stvoreno. Vodopad 
gubi lice i time, jer uslijed prekopavanja ne staje i drveća po njemu. 
Boli me duša, kad ga danas gledam, gledajuć ga u duhu samo 
pred 15 godina. Uza sve moje nastojanje, da se tome na put stane, 
ostale su oblasti gluhe. — Nekada se širio vodopad i dalje, što 
se poznaje po sedri, koja se kopa na sadašnjim oranicama uz 
vodopad. 
Srušivši se sva voda, što ispod mlinova, što slobodnim tokom 
niz kamenje, zapjenušila se je uslijed velike brzine i rada, pa se iz 
svih trakova opet sastaje u glavnom koritu pod vodopadom. Ovo 
je korito mnogo šire, od onoga kod zidanog mosta, a dno mu je 
sam kamen, po kom voda teče sad mirnije, sad opet brže, pada- 
juć s jedne kamene terase na drugu. 
Preletivši i zadnju terasu, teče laganije, jer joj sada već ka- 
men ne smeta. Kao da joj se je priroda smilovala, da se nakon 
tolikog razbijanja još malo odmori, prije nego li će reći ovome 
svijetu zadnji »s Bogom« i da se tad sva izgubi u nedalekom glav- 
nom ponoru, podzemno se rušeć i obarajuć. Ona je pred 20 go- 
