96 
ljenim dolinama. Ponove Ji se opet dugotrajne kiše, kao one, što 
narod zove »duhovske kiše«, jezero će i opet rasti. Uslijed toga 
se dogodi, da je trava, koja je bila porasla, opet došla pod vodu, 
a kad opet iziđe, svaka je travčica omotana vapnenom koricom. 
Takvim da rečem, varanjem jezera, znade isto ostati i do konca 
lipnja, kao što je to bilo god. 1899., a narod tad ostaje bez svojih 
sjenokosa. 
Rastenje jezera biva brže, dočim padanje sporije sve dotle, 
dok jezero ne spane do blizu glavnog ponora. Pa kad je voda nad 
ovim u visini do 2 m, opaža se, kako se nad njim okreće, a svi 
predmeti kao pilotina, treske i drugi otpaci vrte se okolo. U sre- 
dini pako izgleda kao veliki lijevak, po čem se opaža, da još i 
tada ponor guta. Napokon i ovaj ponor dođe na suho; jezero se 
kod one pregrade odijeli, a sva ostala voda utječe u ponor kao i 
prije. Ostala voda jezera iščezava po drugim ponorima u jezeru, 
dok napokon ne preostane sasma suho tlo. Po dolinicama, jamama 
i ponorima ostaje mnogo štuka, pastrva, a nađe se i lijepih ugora. 
Ljudi ih, a i djeca, lako hvataju, jer ne _ maju ribe kuda pobjeći. 
Love ih šakom i mrežom, a mnogu uhvate i golim rukama. Mogao 
bi reći, da se kroz ljeto i najmanja riba utamani, a ipak ih opet 
svakoga ljeta ima dosta, pa i velikih. Nešto ih dođe Gackom iz 
gornjeg jezera, ali ipak ne toliko, a nisu se mogle tako rasploditi, 
dok je jezero stalo, i tako velike narasti. Zaključujem, da dolaze iz. 
podzemnih jezera, kad je voda jezero zaplavila, jer ih mnogo i kroz 
ponore ode u taj podzemni jezerski prostor. 
Sada dakle imademo i opet jezero suho. Mašina i trava, što 
mu je na dnu bila u jeseni porasla, obavila se vapnenom korom, 
pa kad se isuši, čini ti se i usred ljeta, kao da je tamo pao snijeg. 
Hodaš li tuda, mrvi ti se pod nogama, a vapnena prašina zrakom 
odilazi. Na okolo jezera požurili se ljudi, da pokose osobito bujnu 
travu, koja je uslijed naplave krasno izrasla. Dok je još u cvijetu 
bila, opajao te je njezin miris, a osobito kad se pokošena suši. 
Ljudi je zovu »bara«. Poslije košnje pase tuda stotine ovaca i go- 
veda, oko kojih se drže mnoštva ptica »pastirica«. Uz pijev čobanina 
i druge dječurlije, razvije ovđe veseo život, gdje je po nekoliko 
mjeseci vladala mrtva tišina na ogromnoj vodi, kojoj su nešta ži- 
vota podavale divlje patke, a ljudi sa vodopada sa zebnjom gle- 
dali vodurinu, koja im prijeti, da će uništiti ono, što su si trudom 
i mukom namaknuli. 
