104 
sjenu, a otvara ga, kad ga iznesemo na svjetlo. Gentiana nivalis 
zatvara svoj evijet, kad je oblak nad njom, tako je osjetljiva na svjetlo, a 
otvara ga, kada ju oblak prede. Amyzia zygomerisa i mnoge druge 
biline imaju danju raširene, a noću spustite listiće. Taj je pojav opazio već 
i Linn€ i opisao ga u djelu: Somnus plantarum (san bilina). Linné 
je taj pojav opisao (niktitropizam, heliotropizam), ali ga nije kušao rastu- 
mačiti. Nije se htio pitati, da se metafizički izrazim, kako bilina »zna«, da 
je dan, odnosno noć, pa da treba cvijet otvoriti, odnosno zatvoriti. Od doba 
Linnća, pa sve do navedenih, najnovijih istraživanja, nije se pitalo, imaju li 
možda biline kakav organ za percepciju svjetla, kada mijenjaju položaj 
lista prema jačoj, slabijoj ili nikakovoj rasvjeti. Tek je Haberlandtu 
(1905. godine) uspjelo dokazati botaničkim i fizikalnim metodama, da 
biline imaju ćutilni organ za percepciju svjetla, ili da se popularno izra- 
zim, da bilina ima »oko«. Od prije već znamo, da bilina mijenja položaj 
lista prema jačoj, slabijoj odnosno nikakovoj rasvjeti. Kako list sastoji od 
plojke i peteljke to postoji mogućnost, da bilina percipira podražaj svjetla 
ili samo na plojci ili samo na peteljci ili na plojci i na peteljci zajedno. 
Po Haberlandtu percipira bilina u većini slučajeva samo plojkom. Na plojci 
bi dakle morao biti ćutilni organ za svjetlo, ako ga bilina uopće ima. Gdje 
se nalazi taj ćutilni organ na plojci? Haberlandt je dokazao, da su sta- 
nice gornje epidermide (epidermida je vanjski sloj lista, kao što je koža 
vanjski sloj tijela) oblika leće i da se svaka ta leća t. j. stanica epidemide 
ponaša kao i umjetna, staklena leća t. j. lomi svjetlo i tvori sliku. Gornja 
epidermida lista sastoji od leća, koje svjetlo lome, a sve skupa čine ćutilni 
organ tzv. oko. Kada dakle kažem, da bilina ima »oko«, ne smijem kod 
toga pomisliti, da je »oko« biline kao naše oko, nego si moram pomisliti, 
da je biljno oko množina plankonveksivih leća, koje lome svjetlo i tvore 
sliku, moram si dakle pomisliti, da je biljno »oko“ slično »facetnom oku« 
raka ili kukaca, koje je također građeno od mnoštva leća. Da u stanicama 
epidermide zbilja nastaje slika od predmeta to se pod mikroskopom dade 
pokusom dokazati. S lica se lista na posebni način skine epidermida, po- 
sebnim se načinom preparira, metne pod mikroskop i motri. Svaka pojedina 
stanica, budući da je leća, mora dati sliku predmeta, koji se nalazi pred 
mikroskopom t. j. zrake, koje od tog predmeta dolaze u leće, stanice epi- 
dermide, moraju dati sliku. Kako sam bio frapiran 1905. god., kada nam je 
prof. Haberlandt pokazao na predavanju jedan takav preparat pod mi- 
kroskopom, gdje se u svakoj stanici epidermide lista (Anthurium Waroque- 
anum) vidi stativ mikroskopa, koji se je nalazio pred drugim mikroskopom 
u kojem smo gledali posebno prepariranu epidermidu gore spomenutog 
lista. Haberlandt je kasnije taj preparat fotografirao i fotografiju pri- 
ložio svojoj knjizi. Nema dakle dvojbe, da leće epidermide percipiraju svjetlo 
i da u njima nastaje slika t. j. bilina ima posebni ćutilni organ za percep- 
ciju svjetla, koji sastoji od mnoštva leća, a mogli bi ga nazvati »ok o me. 
Prije nego završim, da još nešto spomenem! Svjetlo, koje pada na 
gornju epidermidu, lomi se u stanicama epidermide, a u povodu toga loma 
nastaje na nutarnjoj strani epidermalnih stanica svjetla zona i tamnija oko 
nje. Ako svjetlo pada kosije na epidermidu, nastat će svjetlija i tamnija 
ZVE 
