114 
U tom općenitom uvodu nalazimo još neke navode, koji nisu dostatno 
osnovani navedenim opažanjima. O svemu tome ćemo u nedavno izašloj 
popularno pisanoj knjižici CORI-jevojt naći mnogo više i boljega. Tako ćemo 
n. pr. naći, da naši polipi dolaze i. na »pustim, muljevitim mjestima« samo 
pod drugim bijonomskim prilikama, nego na kamenitom tlu i čistoj vodi 
(CORI, str. 98. i 104.) Što se tiče snošaja dubljine morske prema veličini 
priraslih životinja, to ne smatramo to pitanje kratkom tvrdnjom autorovom 
riješenim, jer tu dolazi svakako više faktora u obzir. 
Kako autor krivo shvaća bijološke fenomene najbolje se vidi iz slije- 
dećega navoda. Na otrgnutim algama (Cystoseira, Sargassum), koje ostaju 
njeko vrijeme na površini mora, pošto su uslijed razvitih mjehurića speci- 
fično lakše od vode, nalazi se vrlo često hidroidnih polipa raznih vrsta, koji 
su se već prije, nego li je alga bila otkinuta od podloge na nju nastanili (u 
obliku sićušnih slobodno plivajućih larvi). Oni mjehurići služe normaliter 
tome, da se grančice algine raširuju i da prema gore teže. Autor je opažao 
na takovim pasivno lebdećim Hidroidima njeke diferencije u dužini prema 
onima, koji su ostali i dalje pričvršćeni. Autor tumači tu pojavu tako, da je 
nađeno produljenje izraz prilagodbe na lebdeći način života (Schwebevor- 
richtungen), te ispoređuje to s raznim pobočnim privjescima, kakove nala- 
zimo kod pravih planktonata. To međutim nikako neide. Bez obzira na to, 
što plivajuće alge nisu kod nas stalna i dugotrajna pojava (poslije jakoga 
vjetra odn. gibanja morskoga pojavljuju se one, a onda ih valovi obično 
skoro bacaju na obalu ili kako drugojačije nestaju), nemaju Hidroidi u 
opće razloga prilagodivatisenalebdenje,jersu pričvršćenina 
supstrat, koji jei onako lakši od vode i zato lako lebdi. 
Ipak je moguće, da dolazi do produljenja hidrokladija u slučaju da 
-mladi kormusi, koji baš rastu bivaju skupa s podlogom otkinuti, te njeko 
vrijeme lebde. Tu bi produljenje stojalo u uzročnoj vezi s lebdenjem pod- 
loge, ipak bi se pravi uzročni faktor (možda promjenjeni položaj prema smjeru 
sile teže) mogao sa sigurnošću naći tek eksperimentom. 
Na kraju toga dvije i pol stranice dugoga uvoda nalazimo statistiku 
oblika, koji su kod nas česti i onih, koji su nađeni samo u Adriji (svi od 
drugih autora već opisani). Broj takovih je za sada znatan (24), ali nema 
sumnje, da će se ovi s vremenom i drugđe naći, jer moramo imati na umu, 
da su baš slučajno hidroidni: polipi Jadranskoga mora vrlo mnogo istraži- 
vani, tc se iz tolikih samo Jadranskih oblika ne smiju nikakovi zaključci izvoditi 
(toga ni autor ne čini). 
Iza uvoda slijedi 15 stranica dugo nabrajanje od autora opažanih 
oblika Hidroida. Kod toga se ne ću duže zadržavati, da ne zlorabim čita- 
očevu strpljivost. Ipak mi je dužnost na jedno upozoriti. U novije doba ide 
se za tim, da se sistematika racijonalizira. Pojam vrste se u pojedinim slu- 
čajevima prema potrebi raširuje od kada se uzima više u obzir rašireni pojav 
varijabilnosti: Prema tome se kod postavljanja novih vrsta, a 
osobito novih varijeteta mora oprezno postupati, da se iz- 
bjegnc suvišno cjepkanje. U tom pogledu po našem mnienju 
1 C. 1. CORI: Der Naturfreund am Strande der Adria. Leipzig. 1910. 
