BLODROT — BLÅKLOCKA 



11 



Blodrot, f., en liten art af Finger- 

 örtslägtet, med fyra kronblad: Foten- 

 Ulla Tormentilla Neck. Roten har myc- 

 ket adstringerande egenskaper ocli är 

 ett af de verksammaste medel mot röd- 

 sot, diarrhé o. s. v. 



Blodstilla, f., Blodtopp, m., en 



mångårig ört af Brumväxternas familj, 

 utmärkt genom sina axlika, blodröda 

 blomhufvud i toppen af den bara stjel- 

 ken: Sanguisorba officinalis L. 



Blomhålksväxter eller Hålk- 



blomstrig'e benämnas Synantherece 

 RicH., den största och artrikaste famil- 

 jen bland Tvåhjertbladsväxterna, med 

 talrika blommor inom en gemensam 

 balk på ett gemensamt fäste, fem sam- 

 manväxta ständarknappar, ocb en frukt 

 under hvar blomma. Fördelas i tre 

 underfamiljer: Boväxter, Tistelväxter 

 och Fibleväxter, hvilka särskildt upp- 

 tagas. 



Blomkål, se Kål. 



Blomtistel = Stjerntistel. 



Blomvass, m., en prydlig, säflik 

 vattenväxt bland Etthjertblads växter- 

 na; de talrika, liffärgade blommorna 

 sitta i blomflock: Butomus umbella- 

 tus L. 



f Blimdblomma, Dal. = Höst- 

 fibla. Namnet afser de tidigt sig slu- 

 tande blommorna. 



Blåboll = Bergskrabba. 



f Blåbuk, m., en i Göta rike all- 

 män benämning på Odon. 



Blåbärsris, n., en liten buske af 

 Ljungväxternas familj, med årligen af- 

 fallande löf och mörkblå bär: Vacci- 

 nium Myrtillus L. Bären äro ätliga. 



Blåeld, m., en mycket sträfhårig 

 växt af de Skrufblomstriges familj, 

 med rik blomruska, sköna, oregelbund- 

 na blomkronor: Echium vulgäre L. 

 Om denna växt yttrar Linné, Sk. res. 

 206, att den i Skåne, under namn af 



Klåkuntor, »växte på de sluttande fäl- 

 ten i den myckenhet, att jag aldrig sett 

 dess like, hvaraf ock skedde, att dessa 

 fält på långt håll lyste med en så präk- 

 tig och högblå färg, att jag aldrig sett 

 något fält, som i fägring häremot kun- 

 nat förliknas». 



Blågllll, n., se Blåljus. 



Blåhallon, n., en buskväxt af släg- 

 tet Ruhus, med svartblå bär: R. cceshis L. 



Blåklett, se Klett. 



Blåklint, m., en allmänt bekant 

 växt bland vintersäden, med blå blom- 

 mor i ett hufvud, strålblomstren tratt- 

 lika: Centaurea Cyanus L. Har talrika 

 benämningar, såsom Blågubbar, Blå- 

 hattar, Blåkorn eller Blå Kornblom- 

 ma, Blålilja (Halland), .Blå Ring- 

 blomma, Blåtoppar, Blåört, att för- 

 tjga de obestämda, appellativa, t. ex. 

 Åkerros och Kornros, samt de oefter- 

 rättliga Dalska, hvilka synas vexla i 

 hvar socken. Några andra, mera sjelf- 

 ständiga, anföras särskildt. — Växtens 

 rigtigaste namn torde vara Blåklett. 

 Ceres, blidkad sjelf, den blåklint tå- 

 ligt ser, 



Hvars ogräs åt dess drägt likväl en 

 prydnad ger. 



OXENSTJERNA 2: 123. 



Blåklocka, f., ett artrikt örtslägte, 

 med blå, klocklika blommor och hvit, 

 mild mjölksaft: Campanula h. 



Somliga (elf vor) klämta sitt bingelibing 

 Uppå blåklockor, som fuktiga drypa. 



DAHLGREN 'l: 80. 



De af allmänheten skilda"¥i:terna äro : 



Allmän eller Liten Blåklocka : C. V> 

 rotundifolia L., med runda rotblad, 

 smala stjelkblad. 



Stor Blåklocka: C. persicifoliaL., \y 

 med alla bladen smala, mycket stora 

 blommor. 



Hässleklocka: C. latifoUa l., stor. / ^ 



med äggrundt lancettlika blad. Kal- 

 las äfven Hässlekål. 



Knylklocka: C. rapunculoides l., 

 med rotknölar; ett högst elakt ogräs ^ 



i trädgårdar. Jfr Rapunzel. / 



y 



