12 



BLAKNAPPAR — BL^ 



Nässleklocka: C. Tmchelium l., 

 med triangelformigt hjertlika blp,d. 

 Rofklocka = Rapunzel. 

 Toppklocka, särskildt upptagen. 



T Blåknappar = l) Knappvädd; 

 2) Monke. 



f Blåkimta, plur. -or, f. Denna 

 benämning för Echium vulgäre lemnar 

 ett märkligt exempel på den värdslös- 

 het, hvarmed man behandlat växtnam- 

 nen. I källorna för namnet — Linnés 

 Sk. resa, s. 177, 206; Flora Svec., n. 

 168 — och såsom jag sjelf hört af all- 

 mogen i Skåne, lyder det Kläkunta; 

 men emedan man ej känt dess bety- 

 delse {hunta, cunnus), har man god- 

 tyckligt ändrat det till Blåkunta, hvil- 

 ket är någonting helt annat. Jfr Blå- 

 eld. 



Blåkål, se Kål. 



Blåljus, n., en i Jemtland vild, 

 men eljest såsom prydnadsväxt all- 

 mänt planterad ört, med parbladiga 

 blad, hjulformiga, blå blommor och 

 trerummigt fröhus : Polemonium cce- 

 ruleum L. Kallas i trädgårdsspråket 

 Blå riddare och Blåljus. 



Anm. Namnet uppgifves olika; af 

 Linné Kosjuss, hvilket lär rara samman- 

 draget af Kongstjus. Då denna benäm- 

 ning icke är användbar, bar jag ändrat 

 den efter trädgårdsspråke^t. Wahlenberg 

 åter benämner växten Blågull. 



Blålåcka, se Lack. 

 Blåmonke = Monke. 

 Blåmnnk, m., se Munkskalle. 

 f Blåseranuiikel, enligt Lilje- 

 blad Ranunculus sceleratus L. 



Biåsestarr, se Starr. 



f Blås^om, m. = Drakblomma. 



Detta af Liljeblad bildade namn är 

 icke antaget och bör utgå. 



Blåsippa, se Sippa. 



Blåslaf, se Laf. 



i Blåslok och Blåtåtel = Blått 

 Senegräs. Dessa båda i systematiskt 



intresse bildade namn hafva icke in- 

 gått i allmänna språkbruket, och dä 

 växten Senegräs nu befunnits vida 

 skild både från Slok och Tåtel, måste 

 de utgå. 



Blåsniäre, se Smäre. 



Blåstarr, se starr. 



Blåstjerna, f., ett slägte bland 

 Liljeväxterna, med blå, till basen de- 

 lade, stjernlika blommor: Scilla L. En 

 hos oss naturaliserad art är S. italica L. 



Blås-tångr = Knapptång. 



Blåsilg'a, f., örtslägtet Ajuga L., 

 tillhörande Sugeväxternas familj, men 

 skildt från öfriga genom saknaden af 

 blomkronans öfre läpp och genom blå 

 blommor. Om dess vanligare namn 

 Kärinkruka och Krukört, se Elrakört. 



Blåsärt, f. så benämnes i Dalina 

 ordbok en utländsk buske af Artväxter- 

 nas familj, med mycket uppblåsta bal- 

 jor, hviiken hos oss sällan odlas: Co- 

 lutea arborescens L. Jag tvekar, om 

 detta föga bekanta namn förtjenar 

 upptagas. 



f Blåtistel = Blåeld. 



Blåtry, se Try. 



f Blåtåtel, se Blåslok. 



Blacken, n., en på våta ställen 

 växande ört, närmast förvandt med 

 Bitterväxterna, men lätt skild genom 

 sina tredelade blad och inuti håriga, 

 rödletta blommor: Menyanthes trifo- 

 liata L. Uppgifves af Linné i Fl. Svec, 

 n. 173, vara benämnd Korsbläcker i ■ 

 Dalsland, men på det af honom der 

 citerade stället från Vestg. res., s. 234, 

 kallas den Saltbläcker; ovisst derföre, 

 hvilketdera namnet är det rätta. Linné 

 anser denna växt rätteligen böra be- 

 nämnas Klöfver, men detta namn föres 

 nu allmänt till Trifolium. För öfrigt 

 har Blacken i nästan hvarje landskap 

 olika benämningar, af hvilka Bockblad 

 i de södra och Getklöfver i de norra 

 landskapen äro de vanligaste. 



