14 



BOMULLSTISTEL — BRANDKORN 



fröna hos arterna af BomuUsslägtet: 

 Gossypmm L. Af detta slägte finnas 

 flera arter med dels trädstam ocli dels 

 örts tara. 



fBomullstistel, Nerike = Tistel- 

 borre. 



Bondtobak, se Tobak. 



Bonässla, f., en kring hus och byar 

 växande ört af Sugeväxternas familj, 

 vanligen förd till Leonurus L., men en- 

 ligt folkspråket rättare tillhörande Bal- 

 lota L., hvilken skiljes från den förra 

 genom hjertlika, endast sågade blad, 

 Ballota ruderalis Sw. 



v Borst, m. Så benämnas i all- 

 mogespråket fiera gräs med borstlika 

 blad, t. ex. Stagg (Finnborst, Äng- 

 borst), Sandborst (Borstgräs. Borst- 

 tåtel) m. fl. 



Borste, m., en i Dalsland och flera 

 andra landskap bruklig benämning på 

 Borst-tisteln; men vanligen tillägges 

 ett epitet, såsom Brudborste (Smal.), 

 Gullbor8te(Jemtl.). Ordet 6ors<e ingår 

 tillika i både slägtnamn, t. ex. GuUbor- 

 Ste {Linosyris vulgaris Dec), Ringbor- 

 8te, och artnamn, t. ex. Borstnäglika. 



Borstgräs, n., ett grässlägte med 

 mycket långa agnborster: Stipa l. Vår 

 inhemska art, S. pennata L., se Fjäder- 

 borstgräs. 



Borstnate, se Nate. 



Borstnäg-lika, se Näglika. 



Borst-tistel, se Tistel. 



Borst-tåg", se Tåg. 



f Bosört, Blek. = Besksöta. 



Boväxter, Blomhålksväxter med 

 talrika pipiga, femdelade blommor i 

 disken och vanligen utdragna, tunglika 

 blommor i kanten, samt med mjuka 

 håUjjfiiill : Corymbiferce Juss. 



flRrt, f., ett i Helsingland bruk- 

 ligt^Wanin på Korsörten {Senecio vul- 

 garis L.), hvilket antagits som slägt- 

 namn iör Senecio. Jfr Korsört, Stånds. 



Brake, Brakyed, äfven Bråke 



och Bråkbuske, m., en på fuktiga 

 ställen växande buske, snarlik Al, men 

 med fullständiga blommor och svarta 

 bär (af äldre förf. kallad Svart-al) : 

 Rhamnus Frangula L. Frukten benäm- 

 nes Brågon. — Brakved torde vara 

 öfversättning af Frangula. — Namnet 

 är brukligt endast i Svea rike ; i Göta 

 rike kallas växten allmänt och lämpli- 

 gare Tröske. 

 f Brake, m., Gotl. = Mjödört. 



A7im. Detta namn (liksom flera andra 

 på Gotland nationaliserade) är synnerli- 

 gen märkvärdigt, emedan därigenom ty- 

 des det hos abbedissan Hildegard före- 

 kommande Brachipurz, hvilket Tyske 

 språkforskare ej kunnat bestämma. 



Brambär, se Bringbär. 



Brand, m., ett svart, kimrö^Bt 

 doft, tillhörande svampslägtet Ustilago 

 Bauh.; utbildas hos vissa växter, före- 

 trädesvis i fröredningsorganerna, hvil- 

 ka den förstör, t. ex. Fiblebranden på 

 Kornflblan, Hafreroten m. fl. Skadli- 

 gast är 



Brand i säd, hvaraf man har två 

 skilda arter: 1) Sotbrand, äfven Sot, 

 Sotax kallad {Ust. Segetum Fe.), hvil- 

 ken angriper sädesslagens (utom Rå- 

 gens) frön, äfvensom flera vilda gräs- 

 arters, och, sedan den tunna omgif- 

 vande hinnan brustit, utbreder sig 

 som ett sotlikt doft. 2) Kolbrand 

 {Ust. Caries Dec), hvilken hemsöker 

 Hvetearterna och uppfyller det miss- 

 bildade kornet med en i början s vart- 

 brun, fetaktig massa, men sedan öf- 

 vergår till ett fint, torrt, stinkande 

 pulver, utan att fröet sönderspränges. 



Brandkorn, n., ett missbildadt 

 sädeskorn, vanligast på Rågen, men 

 äfven förekommande på vilda gräs; 

 utväxer till en svart, hornlik massa, 

 allmänt känd nné«i:. namn af Mjöl- 

 dryga, Mjölöka, Bockhorn, Hunger- 

 korn eller Korntagg m. fl., och hvil- 

 ken är ganska giftig: Spermoedia Cla- 



