DOSTA — DVALKULLOB 



växer ofta ^ på ouppodlade ställeu. — 

 Eu annaiK Akerdodra (C. saiivn Fr.), 

 växer bland säden och odlas för sina 

 fröns användande i oljeslagerierna. — 

 Bekantast är Lindodra (C. foetida Fr.), 

 med uppblåsta skidor, hvilken växer 

 bland linet och deraf i folkspråket fått 

 namnet Lindotter. 



Dosta, f., äfven Ringdosta, ett 



slägte bland Sugeväxterna, med blom- 

 morna sammandragna i ett hufvud: 

 Clin.o})odium vulgäre L. — Namnet här- 

 ledes af fornnord. pustr, qvast, viska ; 

 tustn, sammandragen i en knippa, [isl. 

 pustr förekommer i den uppgifna bety- 

 delsen hos Björn Haldorson, men icke 

 hos senare ordtaoksförf attai-e, såsom Fritz- 

 ner och Cleasby-Vigfusson. Norska folk- 

 språket har Tust, liten vippa, tofs ; Tiista, 

 knippa (af halm o. d.); tusta, samman- 

 veckla, hoptrassla. Utg.ctnin.] jfrKonig. 



f Drabinda, f., en i Skån^ och 

 flerstädes bruklig benämning på Äker- 

 vinda. 



t Dragblad, n., enligt Linné ett i 

 Småland förekommande namn på Al- 

 chemilla vulgaris L. Det synes nu vara 

 utgånget; åtminstone har jag der hört 

 det tilläggas endast Groblad. 



Drakblod, n., ett bekant harts, 

 som erhålles af det utländska trädsla- 

 get Pterocarpus Draco L., äfvensom 

 af Cnlamus Draco Willd. 



Drakblomma, äfven Draknos, 



f., ett inhemskt örtslägte af Sugeväx- 

 ternas familj, med blå blommor: Dra- 

 cocephahivi Ruyschiana L. 



Droppmossa, se Mossa. 



t Drufbild, m., en art Mögel: 

 Botrytes Mun. Detta och en stor mängd 

 andra, rent af mikroskopiska svampars 

 namn, upptagna i Dalins ordbok efter 

 Liljeblads Flora, måste ovilkorligen 

 utgå. 



i Drufhyaciiit, m. = Perldrufva. 

 Sedan slägtet Mtiscari Mill. nu blifvit 

 skildt frän Hyacinthus L., eger ifråga- 



varande, i systematiskt intresse gifna 

 namn icke vidare någon tillämpning. 



Dufkulla, f., en vacker hvit skogs- 

 blomma af Hvifveväxternas familj, den 

 enda Svenska växt med sjudelad krona 

 och sju ståndare: Trientalis europceciL. 

 Dufkullan, sommarens förste härold, ly- 

 ser som en stjerna i den dystra skogen. 



f Diifkål, Vesterg. = Vägsenap. 

 f Duflins, se Lins. 



f Dufråg, m., en olika tillämpad 

 benämning på åtskilliga mossors frö- 

 gömmen. 



t Dufstol, Dufvestol, m. =Blå- 

 klett (Blåklint). 



fDufvefot, m., enligt Wahlenberg 

 Geranium columblnum L.; öfversättning 

 efter Latinet. 



f Dufägg, n. = Tarald. 



Duggört =^ DaggskåL 



f Duk-ricin, m., ett alldeles onö- 

 digt namn på Ricinus Mappa L. från 

 Ostindien, med hvilken växt Svenskar 

 svårligen komma att göra bekantskap. 



Dulcamara = Sohmum Dulco- 

 mara L., se Besksöta. 



i Dunstockar, m. pl., Gotl. = 

 Kafveldun. 



Dunört, f., ett artrikt slägte af 

 Kroppväxternas familj, med regel- 

 bundna fyrbladiga kronor och åtta 

 ståndare : Epilobium l. En art. Luden 

 Dunört (E. hirsutum L.), odlas stun- 

 dom i trädgårdar som prydnadsväxt. 



Durrha, f., Durrhakorn, n., ur- 

 sprungligen ett Negerfolkens sädesslag: 

 Holcuit Sorrjhum L. 



fDuvagräs, efter Wahlenberg Cen- 

 tunculus minimus L. Namnet är mig 

 obekant, och det förekommer icke hos 

 någon annan författare än Wahlenberg. 



Dvalbär = Galnebär (Atropa Bel- 



ladonna L.). 



f Dvalkullor, Valkullor (skrif- 



ves vanlitrcn, men orätt H valkullor), 



