24 



EKEBR 



# 



Se ekens strid mot stormarne på f jellen. 



STAGNELIUS 2: 184. 



(Obs. Eken växer ej på f jellen.) 

 Anm. I Orienten finnas mångfaldiga 



skilda arter af Ek, så Btt den i bibeln 



omtalade troligen är en annan art än vår. 



»Jag uträckte mina grenar såsom en ek». 



.Si/r. 24: 22. 



T Ekebräken, n., en art af slägtet 

 Stensöta, med tre gånger pardelade 

 blad: Polypodium Dryopteris L. 



Ekefock, se Fock. 



Eknas^ m., se Korneli. — Detta i 

 Vesterg. brukliga namn är så bestämdt 

 och egendomligt, att det förtjenar upp- 

 tagas. 



Ekorrbär, n., en med Konvaljen 

 närbeslägtad ört, tillhörande Liljeväx- 

 terna, med tvenne hjertlika blad på 

 stjelken: Convallarin bifolia L. Smi- 

 lacina Desf. 



EkOlTSVamp, m., en art af Buk- 

 svamparnes familj, använd i Dalame 

 som lockbete för ekorrar: Octaviana 

 variegata Vitt. 



T Eksnga, f., Skåne = Ängs- 

 kovall. 



T Ekört, f., Skåne = Skogs- och 

 troligen äfven Ängs-kovall. 



ElfgräS, n., rättare Elfäxing, m., 

 ett gräs med blå ax, växande i ringar: 

 Sesleria ccerulea Ard — »När detta grä- 

 set växer på en mager äng, synes det 

 afmåla en blå ring, den enfaldiga folket 

 trott förorsakas af elfvors dansande». 

 Linnés Öl. resa 66. 



f Elfnäfver, f., föres af Linné rätte- 

 ligen till Torsklafven (se detta namn), 

 men i Dalins ordbok till Marchantia, 

 hvilken pä Svenska kallas Jordlanga. 



Elfring^ m., har man kallat vissa 

 i ring växande svampar. Benämningen 

 torde förtjena upptagas. 



Elfäxing, se Elf gräs. 



fElgborst, m., Gestrikl. = Stagg. 



Elggräs, n.. Södermani. = Mjöd- 

 Ört. Detta provinsnamn har ingått i 



riksspråket och synes derföre böra 

 upptagas. — Vid högtider plägar Elg-' 

 gräset för sin behagliga lukt strös på 

 golfven i bondstugorna. 



Tiljorna smyckas af elggräsets blad. 



DAHLGREN 1: 189. 



f Elgrams, Elgstjelk, m., Dalsl. 

 = Kropp. 



f Elinsrot, se Alant. 



Elm, se Helm. 



Eluaträd, n., är den i Småland 

 och flerstädes allmänna benämningen 

 på Olvonbaske. Andra uttal af nam- 

 net äro : Illnaträd, enligt Linné i Skåne 

 Illenaträd (Fl. Svec. n. 264) ochlläna- 

 träd, Ilånneträd (Sk. resa 84, 392). 

 Blomflockarne kallas Elnahringlor i 

 anseende till de stora gallblommornas 

 ringar. 



En, f., Enbnske, m., en öfver hela 

 landet allmän buske, tillhörande Barr- 

 träden: Juniperus communis L. De bär- 

 lika kottarne kallas Enbär. »Af enen är 

 allting nyttigt», retzius 1: 342. — Mån- 

 gen gagnar sin bygd, fast stickande och 

 hvass som enen. — Enbären mogna först 

 tredje året, så att man på samma buske 

 träffar omogna, halfmogna och fullmog- 

 na; deraf ordstäfvet: 



När alla enebär hunnit mogna, 

 Bli alla flickor gifta och trogna. 



Enbärsträd i bibeln afser de stora, 

 trädartade, i Orienten växande arterna 

 af Enslägtet. »Hon (en falsk tunga) är 

 såsom eld i enbärsträ». Psalm. 120: 4., 



f Eng'elsÖrt, f., ett medeltidsnamn 

 på Qvanne. 



Engeltorn (pl. -törnen), n., uttal 

 i allmogespråket af det Franska ér/lan- 

 tier (äfven uttaladt Neglantyr) = 

 Lukttörne. 



Enlaf, se Laf. 



Enstabb, Enstapel, m. (af Isl. 

 e?ws^fl/>0) benämnes Örnbräkenet,eme- 

 dan . det icke, såsom Ormbunkarne, 

 växer i tufvor. Se Braken. 



