30 



FRÄKENBOTTNAR — FARSVINGEL 



niga: Equisetnm L. Fräkenväxterna 

 utgöra en medelform mellan Braken 

 och Barrträd. Af misstag benämnes 



Braken stundom för Fräken Liksom 



af sjunkna kontinenter endast bergstop- 

 parne återstå såsom låga öar, så återstå 

 nu af fornveiidens fräkenskogar endast 

 lågväxta plantor. — Fräken-artema haf- 

 va talrika namn i folkspråket, hvarför 

 här måste upptagas: 



Dyfräken {E. limosum l.) med en- 

 pipig stjelk. 



Kärrfräken [E. palustre l.) med 

 flerpipig stjelk; på fuktiga ängar. 



Skaf-fräken {E. hiemnle l.) med 

 sträfva stjelkar utan grenar. Kallas 

 allmänt Skafgräs. 



Skogsfräken {E. sUvaticum l.) med 

 mycket fiudelade kransgrenar. 



Akerfräken (E. arvense l.) med 

 fruktbärande, enkla, grenlösa, snart 

 vissnande stänglar; de ofruktsamma 

 stänglarne äro greniga. 



Ängfräken [E.pratense EHKH.),likt 

 det näst föregående, men spädare; de 

 fruktbärande stänglarne utskjuta all- 

 deles enkla grenar. 

 Fräkenbottnar benämnas dyfulla 

 träsk och tiodbäddar, beväxta med Dy- 

 fräken tätt som säden på en åker. 



f Fräkenträd, ett på Söderhafvets 

 öar växande barrträd, som liknar Frä- 

 ken : Casuarina equisetifolia Fokst. — 

 Namnet är nytt, väl bildadt, men för 

 min del bibehåller jag helst det Latin- 

 ska namnet på dylika för oss helt främ- 

 mande växter. 



Fränskifling^ m., arter af slägtet 

 Skitling, med frän lukt och smak, hvil- 

 ka anses giftiga: Hebeloma Fr. 



t Fröbild, Fröludd, m., mikro- 

 skopiska svampar, som ingalunda för- 

 tjäna upptagas. 



iFulbom, m.,Gotl. = Hyll. Nam- 

 net är en förvridning af det Tyska Faul- 

 baum. 



Fur, Fura, f. (oblik kasus >»'«). 

 ett allmänt bekant, ständigt grönskan- 



de barrträd med tvenne parvis förenade 

 barr: Pinus silvestris l. Kallas i olika 

 landskapsmål äfven Fåra, Före, Fira. 

 (Jfr Tall.) Frukterna kallas Kottar, i 

 allmogespråket Borrar. »Furen blifver 

 det högsta trädet i Sverige, och det täflar 

 ofta med Eken i ålder». Linnés Vestg. 

 resa 247. — Vid Norums bruk i Yermlaud 

 räknade Linné år 1746 på en furustock 

 409 årsringar. »Jag håller gerna med 

 dem, som tro, att de många mastträn 

 och gamle stockar, som här i landet fun- 

 nits, böra erkänna den svarta döden eller 

 digerdöden för sin moder; ty då denne 

 utsopat folket, fingo skogarne växa fritt 



detta träd var uppvuxet år 13S7, 



och de store f örskräckelige pester . . . ty- 

 ranniserade emellan 1330 och 1350». Ders. 

 Furan växer opp att pryda heden. 



RtJXEBERG 2: 16. 



Jarl Angantyr satt än 



Uti sin sal af furu. tegxéR 1: 96. 



Furgräs, n., en vattenväxt af Grodd- 

 tråds växterna, med trådlika stjelkar och i^ 

 blad samt klotrunda, ärtlika frukter: 

 Pilidnria fjlobulifera L. Se Bot. utH- 

 3: 235. 



f Fustelliolz, m., veden af Rhus ^ 

 Coliniis L., som färgar orangegult. 



f FutteljUS, n., Skåne, enligt Lin- ^ 

 né. Se Vätteljus. 



Fyrling, m., en liten, på våta stal- u- 

 len växande ört af Fetbladsväxternas 

 familj, med fyrtal i alla blommans de- 

 lar: Bulliarda aquatica Dkc. 



Fyrväpling, m., kallas normalt 

 trefingrade blad, när de tillfälligtvis 

 hafva fyra småblad, t. ex. af Blacken, 

 Klöfver, Harsyra. Benämnas äfven 

 Lyckoblad, emedan de anses betyda 

 framtida lycka. Ordspråk : »de älskan- 

 de fyrväpling plocka». 



f FålafÖtter, m. pl., Vesterg. = 

 Hästhofsört. 



Fårgräs, rätteligen Fårsvingel. 



Fårkummer, se Kummer. 



i Fårpungfir, m. pl. = Fårkum- 

 mer. 



Fårsvingel, se Svingel. 



