GRÄSHAFVET GULLHVIFVA 



35 



här (inom växtriket) allmogen ; de äro de 

 meste och. skatta mest; berga sig bäst, 

 ehuru de dageligen trampas och plågas». 

 Linné, Del. nat. 14. — Den gröna gräs- 

 mattan, som utgör de nordiska ländernas 

 fägring, saknas i de varma klimaten. 

 Ingenstädes är gräsets grönska lifligare 

 än på Erins gröna ö. 



Gräs i vårt gamla språk, likasom i 

 Mösogötiskan, motsvarade ört i det nu- 

 varande, och ordet bibehåller ännu i all- 

 mogespråket denna betydelse i de flesta 

 växtnamn, hvari det ingår, ehuru det 

 eljest allt mer utbytes mot ört. 

 Vi blomstre liksom gräsen 

 Och vissne lika fort. Psalnib. 16: 3. 



Oräshafyet (se Dalins ordbok) be- 

 nämnes rigtigare Sargasso-sjö, eme- 

 dan det ej bildas af gräs, utan af en art 

 Tång, Sargassum vulgäre Ag. 



f Gräsja, f., Öland = Grästång. 

 Grräslök, se Lök. 

 Gräsnate, se Nate. 

 Grästång" = Bändling. 

 (irröe, m.,ett artrikt grässlägte med 

 vippa, mångblommiga, platta småax, 

 utan borst : Poa L. Samtliga arter bar 

 Linné namngifvit. Vi upptaga följande : 

 Berggröe, med platta strån: P. 

 compressa L. 



Hvitgröe, liten, mjuk, ettårig, mest 

 på odlad jord: P. annua L, 



Lundgröe, spensligt gräs med lu- 

 tande vippa: P. nemoralis L, '' 



Slåttergroe, Ängsgröe,med trindt, 



slätt strå, krypande rotskott: P.pra- 



tensis L. ocb angustifolia L. Ar det 



allmännaste ängsgräs. 



Anm. De i Dalins ordbok upptagna 



arterna Jettegröe, Mannagröe och Sand- 



gröe föras nu till slägtet Ghjceria R. br. 



Grrönal, se Al. 



f Gröne, n., Norrl. ^ Ljung. 



Grönknlla, f., en med Brunkulla 

 förvandt växt bland Nosseväxterna, 

 med gröna blommor: Coeloglossum vi- 

 ride Hartm. 



Grönkål, m., kål kokad af vilda 

 växter, såsom Hässlekål, Nässlekål, 

 Fruekål. 



Grönpil, se Pil. 



GrönYide, se Vide. 



f Gubbtänder = Knylvippärt. 



f Guckulin, Guckurå^, frögöm- 

 men af större Mossor, företrädesvis 

 Björnmossa. 



Gncklisko, m., en prydlig växt af 

 Nosseväxternas familj {Cypripedium 

 Calceolus L.), med egendomligt bilda- 

 de blommor, nedre läppen uppblåst, 

 liknande en väska, bvaraf växten äfven 

 kallas Sorgskräpp {skräppa betyder 

 väska). 



Guds hand, se Herrans hand. 



f Gulbark, m., Gotl. = Tröske. 



f Gulerot, f., i Skåne efter Dan- 

 skan = Morrot. 



Gulliane, m., Jemtl. = Gigelsärt. 



f Gulliolz, se Gelbholz. 



Gulli vif va, se Hvifva. 



t GuUbo, Gullgro = både Gull- 

 ris ocb Stånds. 



Gullborste, m. l) En på Öland 

 växande ört, tillhörande B o växterna, 

 med smala, jemnbreda stjelkblad och 

 med gula, i en qvast sittande blom- 

 hufvud utan strålblommor: Linosyris 

 vulgaris Dec. 2) Benämning i Jemtl and 

 på Borst-tisteln. 



GuUbulle, se Bulleblomster. 



f Gulleblomma, f., ett af Gula 

 Erageblommans (Gullkragens) många 

 namn. Se Linnés Sk. resa 251. 



GullfrÖ, n., tillägges örtslägtet 

 Xanthium L., troligen efter Grekiska 

 namnet; är utmärkt genom sina sträfva 

 blad och två inom blomhålken slutna 

 frukter. Benämningen är för denna 

 ört okänd i folkspråket, som deremot 

 hänförer den till Svinmolla. 



f GuU^ubbar, obestämdt namn, 

 tillagdt flere större Blomhålksväxter, 

 t. ex. Hästfibla, Slåtterfibla. 



GuUhTifva, se Hvifva. 



