ARUN — AXAEENPRIS 



1) Jord-artskock, den ätliga, söta 

 staTnknölen af en art Solros: Belian- 

 thus tuberosus i.., hvilken väl uthär- 

 dar vårt klimat, men icke hinner till 

 blomning. 



2) Kron-artskock, en tistelväxt, 

 hvars nedtill något köttiga hålkfjäll 

 ätas som en läckerhet: Cynnra Sco- 

 lymus L. 



Anm.^ Uttalas och skrifres origtigt.l/-^- 

 slcock, Ärtskocka. Namnet är det Fr. arti- 

 chaut, T. artischocke: med -ir? har växten 

 ej den ringaste förvan dtskap. 



Åriin^ m., örtslägtet Erythrcea Rich., 

 utmärkt af sina röda blommor och sin 

 beska smak. närbeslägtadt med Stål- 

 örten. Arun är ett godt, magstärkande 

 medel. 



Anm. Detta särdeles gamla och märk- 

 värdiga namn är ännu brukligt i Tysk- 

 land, Danmark och Skåne (se Linnés Sk. 

 resa 277). iMycket origtigt är det förbi- 

 gånget i Dalins ordbok, liksom de flesta 

 namn, hvilka ej hafva sin tydning i nu- 

 varande språket. Men just dessa äro de 

 för språkforskaren dyrbaraste. 



ArT, m. (Isl. arji.) Gemensam be- 

 nämning på flere småväxter, som tin- 

 nas mest på odlade ställen, och mot- 

 svarande T. Miere, E. Chickiveed. Nytt- 

 jas endast i sammansättning och ingår 

 i en mängd växters namn. 



f Åsblomma, f. Detta namn, som 

 det sydafrikanska örtslägtet Stopelio. 

 L., hvilket stundom odlas i orangerier, 

 erhållit för sina stinkande blommors 

 skull, synes mig onödigt, då det aldrig 

 kan komma att ingå i allmänna språk- 

 bruket. För växter af denna art är det 

 oförändrade Lat. namnet att föredraga. 



Ask, f., ett prydligt inhemskt löf- 

 träd af Ligusterns familj, men utan 

 både blomfoder och blomkrona : Fra- 

 xinu- excelsior L. Asken var fordom, 

 och är ännu bland allmogen, ett heligt 

 träd. Asken Yggdrasil. — Askarna äro 

 skogens förnäma; de slå sist ut sina löf 

 och fälla dem först. 



Jag askens ädla växt, jag almens krona 

 vördar. 

 OXEXSTJERXA 2: 9.3. 

 På kullar stodo ask och ek, 

 Som kämpar uti bardalek. arnell 12. 



i Askört, f., ett synnerligen för- 

 olyckadt namn, bildadt efter Lat. Cine- 

 raria; men det befinnes, att de växter, 

 hvilka man tillagt det, alldeles icke 

 tillhöra nämnda slägte. 



Asp, f., ett allmänt Hängeträd, ut- 

 märkt af sina darrande löf och hon- 

 trädens ymniga fröfjun; tillhör Poppel- 

 slägtet: Populus tremula L. Aspen ut- 

 gör gemenligen små lundar, . . . sällan 

 träffar man den blandad med andra träd- 

 slag i skogar, retzics 2: 548. 



De höga aspar fläta sina grenar 

 Utöfver grafven. geijer I. 3: 300. 



Susen er grafsång, susen af sorg, I 

 darrande aspar! 



MALMSTRÖM 7. 



Aster, m., ett talrikt slägte, tillhö- 

 rande Blomhålks växterna, med stjern- 

 likt ordnade strålblommor: Aster l. 

 Flera arter odlas som prydnadsväxter. 

 Jfr Stjernros. 



Astrakan, m., en odlad, mör och 

 söt ädlare äpplesort. 



En astrakan, der dagen genomsken. 



Som en kristall, så klar och ren. 



FRAXZEX 1: 356. 



Aurikel, m., en odlad, i många 

 färger skiftande art af slägtet Hvifva : 

 PrUnula Auricula L. 



Aurikelns mångfärghet, som sig i låg- 

 het gömmer. 



OXEXSTJERXA 2: 121. 



Ayenbok, ett namn bildadt efter 

 D. avnböy; enligt rent Svenskt uttal 

 heter trädet Ännbok. 



Axin^, se Äxing. 



Axlosta, f., ett från Lösta skildt 

 slägte, med enkelt ax ; endast de lägsta 

 småaxen äro skattade: Brachypodium 



P. Beaut. 



i Axsvingel, se SvingeL 

 Ax-är eni)ris, se Ärenpris. 



J 



