ALANT — ALROT 



kommande, Hängeväxterna tillhöran- 

 de träd, med blomning på bar qvist 

 och klibbiga blad: Almis glutinosa 

 WiLLD. Kallas äfven Grönal. Alen för- 

 ökar sig med ovanlig lätthet. Ålarna 

 äro de träd, som tidigast blomma och 

 sist fälla sina löf. 



Pilar trifvas på flodernas brädd, och 

 alar i träsken. 



ADLERBETH 74. 



Vid bäcken aspen sina qval 

 Förtäljde för den kalla al. arnell 12. 

 Ålen är en bild af idoghet. 

 Och af höjdens stormar hon ej vet. 

 Grå-al, se Arre. 



Ålant^ m., en prydlig växt af Hålk- 

 blomstriges familj, med stora gula 

 blomhufvud: Inula Ilelenium L. Hos 

 äldre förf. äfven Alanarot. Alanten är 

 en af de väldigaste inhemska örter, 

 och roten användes i medicin. 



Anm. Namnet Älayit är redan i sjunde 

 seklet antecknadt bland Vestgötarne i Spa- 

 nien (jfr Bot. utfl. 1 : 143), och ännu bibehål- 

 let i Tyska, Danska och sydsvenska folk- 

 språket. Numera i riksspråket ^^förvändt 

 till det mycket missledande Ålandsrot 

 och af en del skriftställare till Elinsrot, 

 Helenerot, under förmodan att namnet 

 kommer af Helenium, som dock härleder 

 sig från Grek. fAoc» kärr. 



Alg, f., en talrik klass bland Grodd- 

 trådsväxterna, hvars slägten växa i vat- 

 ten ; det Latinska Alga. Hit höra Tång, 

 Slake, Söl m. fl. 



Ringare än på hafvets strand upp- 

 kastade algen. 



(nprojecta villor alga». virg. Ecl. 7: 42.) 



.. t Ålgräs^ Rosl., Alskog-sgräs, 

 Österb. = Mjödört. 



f Alkanna^ f., färgstoft, som er- 

 hälles från Orienten af Alknnna tincto- 

 ria Tausch (af Linné förd till slägtet 

 Anchusa). 



f Allbotsrot,Nerike = Äng-ani8. 



Alm, f., ett allmänt löfträd, blom- 

 mande pä bar qvist, med hela, vanli- 

 gen sträfvablad: Ulmus l. Almarnas 

 Tingade frukt kringföres vida af vinden. 



De täta almars skjul en fåfäng till- 

 flykt ger. 



Flera förändrade slag man finner af 

 härdiga almar. 



ADLERBETH 74. 



Almar i ståtlig växt sig sprida för 

 himmelens vindar. 



DAHLGREN- 1: 141. 



Allmän Alm {U. montana Sm.) fin- 

 nes öfver hela landet, upp till Vester- 

 botten. 



Kork-alm (C7". campestris Sm.) före- 

 kommer på Oland och Gotland; har 

 mindre löf än den föregående och 

 korkartad bark. 



Vres-alm {U. effusa Willd.) finnes 

 äfven på Oland; är skild från Kork- 

 almen genom långt skaftade blom- 

 mor. 



Almecke, Medelp., Almocke, Ve- 



sterb., Almycke, Angerm. = Kropp. 

 — Detta namn (lånadt från Lapskan?) 

 är så allmänt, ehuru olika uttaladt, i 

 de Norrländska landskapen, att jag an- 

 sett det förtjena upptagas. 



Aloe, m. 1) Ett artrikt örtslägte 

 bland Liljeväxterna, på Cap, med köt- 

 tiga, saftfulla blad, hvilkas saft använ- 

 des i medicin : Aloé L. 



2) Amerikansk eller vanligen s. k. 

 Hundraårig Aloe, hvilken tillhör ett 

 annat slägte : Agave americana L. 



3) Indisk Aloe, bekant för sin egen- 

 skap att motstå förruttnelse: Aloéxy- 

 lon Agallochum Lour. Denna är den 

 under namn af Aloe i vår bibel om- 

 talade växten. 



4) Svensk Aloe benämnes af Til- 

 landz m. fl. slägtet Dyborre. 



Alpros, f., en skön buskväxt af 

 Ljungfamiljen, tillhörande södra Eu- 

 ropas fjell, och i största prakt upp- 

 trädande på Himalaya: Rhododendron 

 L. En liten förkrympt buske af detta 

 slägte finnes äfven på våra fjell: Lap* 

 ska Alprosen, R. lapponicum Wg. 

 Hvar morgon en alpros jag fäster i 



hatten 

 Och börjar min vandring med stafven 

 i hand. 

 BOTTIGER 1: 283. 



f Alrot, Gestrikl. = Hönsbär. 



