VIII 



förtjena. hvarpä Kröningssvärds förteckning öfver växtnamnen i 

 Dalarne lemnar talrika exempel. Upptecknandet af folkspråkets 

 namn är icke en så lätt sak som man skulle förmoda. I allmän- 

 het tycker jag mig finna hos ordboksförfattare en hunger efter 

 många namn ; mig synas färre och godkända ega företräde. I en 

 ordbok öfver landskapsmålen måste man söka uppsamla alla vex- 

 lingar i uttal; men i en ordbok öfver riksspråket bör man väl 

 bemöda sig att återföra dessa till riksspråkets uttal. 



Så länge likväl de fleste vilja framhålla sin hembygds be- 

 nämningar eller, hvad ännu sämre är, af subjektift estetiskt tycke 

 föredraga mera klingande namn och förkasta dem man ej förstår^ 

 är ingen enhet att hoppas. Man måste ock fastställa bestämda 

 grundsatser om namnens formella beskaffenhet. I Botaniska Ut- 

 Jlijgter, 2 bandet, har jag uppgifvit de grundsatser jag följer. 

 Sådana namn som Kattklor, Käringtand, Räfriimioa, jemte otaliga 

 likartade, hvilka beteckna helt andra bestämda föremål, kunna 

 svårligen användas i skriftspråket. I denna ordbok har jag likväl 

 upptagit dem, dels för att lemna anvisning till de sålunda be- 

 nämnda växternas verkliga namn i riksspråket, dels för att visa 

 huru sväfvande benämningarna äro, vanligen tillagda de mest 

 olikartade växter. För att kunna urskilja dessa blef det nöd- 

 vändigt att vid alla icke allmänt kända växter, hvilkas namn jag- 

 anser tillhöra riksspråket, tillägga några yttre, lätt i ögonen fal- 

 lande kännetecken, utan att vilja lemna någon vetenskaplig be- 

 skrifning. Af ven har jag bifogat några språkprof, synnerligast 

 ur Linnés och våra poeters skrifter, men hvilka gerna må ute- 

 lemnas, om de befinnas mindre lämpliga. 1 motsats till de 

 Engelske skalderna, synas de Svenske hafva besjungit, utom 



