namn är derföre Linnés Flora Svecica. Åtskilliga bidrag liafva 

 visserligen sedermera lemnats af Retzius m. fl., men i allmänhet 

 mindre vigtiga. Det är en verklig förlust, att Linné ej fast- 

 stälde Svenska namn på samtliga våra högre växter, såsom han 

 gjorde i afseende på gräsen. Liljeblad sökte fylla denna brist, 

 men upptog, i stället för att använda det i folkspråket bevarade 

 rika ordförråd, vanligen de Latinska namnen, dock i flera fall 

 så förbråkade, att man svårligen kan igenkänna dem, t. ex. Byll 

 af Bupleurum, Kära af Chara, Lysing af Lysimachia, Lyst af 

 Lychnis, Näfta af Nepeta, Ofris af Ophrys, Orbe af Orobus, 

 Osmund af Osmunda, Ryni af Erysimum, Sirse af Circjea, Sist 

 af Cistus, jemte många flera af likartadt slag. Billberg i Svensk 

 Botanik dref denna rigtning till karrikatur. Han ville förkasta 

 alla Svenska namn och införa de Latinska med stympadt uttal; 

 så kallar han t. ex. Hafre för Avén, Smultron för Frågar, Säf 

 för Scirp. 



Att erhålla allmänt antagna och faststälda Svenska växtnamn 

 är i närvarande tid ett nödvändigt behof. Man har hittills hjelpt 

 sig med de Latinska, men sedan nu speciell botanik läres i real-, 

 lanätbruks-, ja folkskolor, äro Svenska namn oundgängliga. För 

 dessas erhållande har det varit af största vigt att egna synnerlig 

 uppmärksamhet åt folkspråket. Utom det att jag sjelf insamlat 

 'och genom vänner bekommit talrika bidrag, har jag noga jemfört 

 det ymniga förråd, som förut i tryck meddelats. Men dessa växt- 

 namn fordra en noggrann kritisk granskning. Många bland dem 

 bero på ett misstag dels af namngifvaren, dels af upptecknaren. 

 Flera äro så obetydliga, tillfälliga, ja blott skämtvis gifna (t. ex. 

 Pelle på strand, Lasse på tomten), att de ingen uppmärksamhet 



