46 



HASTBLAD — HORSILKE 



af de förnämsta inhemska växter att 

 använda till grönkål, 



f Hästblad = Hästhofsört. 



Hästböna^ se Böna. 



Hästflbla, f,, en i Göta rike allmän 

 Blomhålksväxt, liknande Fiblorna, men 

 har pipiga diskblommor: Arnica L. 

 Benämningen brukas i Småland och 

 tlerstädes. Hästblomster (Dalsland), 

 Horsafibla (Småland, äfven Skåne, se 

 Linnés Sk. resa 359) äro variationer 

 af namnet. 



f Häst^rÖniug, m., Jemtland=^ 

 Skogsfräken. 



Hästhofsört, f., en gulblommig 

 Blomhålksväxt, som tidigast om våren 

 blommar på enkel, fjällig stängel före 

 bladens utslående: Tussilago Farfa- 

 ra L. 



Hästkastanie, m., ett resligt, lum- 

 migt träd med sjulingrade blad och 

 stora blomruskor, sju ståndare: yEscu- 

 lus Hipp ocastanum L. Hästkastanierna 

 äro införda från Högasien och nu hos 

 oss allmänt planterade. 



Der högstammig ocli stolt kastanien 

 paras med lindar. 



DAHLGREN 1: 141. 



Hästljung, se Ljung. 



Hästmynta, se Mynta. 



T Hästskoblad, n., af Wahlenberg 

 tillagdtiV>/??ipÄ(eace(e såsom slägtnamn. 



f Hästsvans, m. (äfven Häst- 

 rumpa), ett i formelt hänseende 

 obrukbart namn, och i hög grad för- 

 villande, såsom tillagdt de mest olik- 

 artade växter. I skriftspråket tillägges 

 det vanligen Hippuris l., hvaraf det är 

 en öfversättning, men i folkspråket 

 Fräken eller Equisetum l., hvilket se- 

 nare ord har samma betydelse, äfven- 

 som flere andra växter, t, ex. Kropp. 



Hästsyra, se Syra. 



T Hättebär, n., Vesterg. = Back- 

 smultron. 



rHöfrö, n., Jemtl. —Liten Ormrot. 



Hökblomster, n., rättare Hök- 

 flbla, f., ett artriict slägte, tillhörande 

 Fibleväxterna, med oregelbundet öfver 

 hvarandra liggande hålkfjäll och i spet- 

 sen tvärt afhuggna frukter med frukt- 

 fjun: Hieracium L. 



f Hömjölke, m., Dalarne=Kropp. 



Hönsarv, m., örtslägtet Cerastium 

 h., tillhörande Narfväxterna, utmärkt 

 af hornlika, i spetsen tiotandade frö- 

 hus. Kallas i Småland Hönstarmar, 

 och märkvärdigtvis finnes detta namn 

 {Huhnerdarm) anfördt redan i abbedis- 

 san Hildegards Physica (före år 1180). 



Hönsbane, m., en Skånsk (Dansk 

 och Engelsk) benämning på Bolm- 

 örten. Orätt uppgifves Hönsabale i 

 Linnés Sk. resa, s. 115. 



Hönsbet, f.. Hönsgräs, n., ört- 

 slägtet Sagina L., tillhörande Narfväx- 

 terna, hvars samtliga arter äro mycket 

 små, skilda från Spergel genom sak- 

 naden af stipler. Namnet förekommer 

 redan hos Franckenius. 



Hönsbär, äfven Hönson, n., en 

 art af slägtet Kornell, med små svart- 

 purpurfärgade blommor inom ett fyr- 

 bladigt hvitt svepe: Cornus suecica L. 

 Hönsbären äro orrens läckerhet; deraf 

 namnet. 



Anm. Dalin bildar vanligen till hvarje 

 bärnamn ett särskildt namn på plantan, 

 men till Hönson särdeles olyckligt Höns- 

 bärsbuske, ehurii växten har örtstam. 



Hönsliirs, se Hirs. 



f Hönsruta, f., enligt Dalins ord- 

 bok Veronica triphyllos L., är ett både 

 opassande och i folkspråket okändt 

 namn på en sällsynt och mycket liten 

 växt. 



f Hönstarmar, m. pl., se Hönsarv. 



Hör, m., inhemska namnet på Lin, 

 allmänt brukligt bland allmogen i Göta 

 rike. 



Hörkäring, f., Vesterg. = Lin- 

 dodra. 



f Hörsilke, n. = Linsnarrefva. 



