64 



KUPLAF — KÄLLKRASSE 



.beck d. y., med namnet Sceptrum Ca- 

 r.olinum : 



> »Hvars blomma, lik en hjelm, så gul 

 ' som gullet lyser, 



Med blek och blodig mun samt blod- 

 bestänkta blad». 



i Kliplaf utgår. 



Kurbits, m., se Pumpa. 



Anm. Profeten Jonas Kurbits kan ej 

 med säkerhet föras till någon växt ; man 

 har gissat dels på någon Gurkväxt, dels 

 på Jiici>ii/s L. Sannolikt är den en ideali- 

 serad ranka, 



Kyndel, m., ett efter det Tyska 

 Quendel i skriftspråket upptaget namn 

 på Satureja hortensis L.,en odlad krydd- 

 växt med tvenne samsittande blom- 

 mor, af Suge växternas familj. Tyskans 

 Quendel är dock egentligen Timjan, 

 ocli Kyndeln har ett äldre, bättre namn 

 i folkspråket: Safver. 



Kål, m., 1) i inskränktare mening 

 en bekant, odlad köksväxt: Brassica 

 oleracea L., af bvilken man eger mång- 

 faldiga förändringar, franibragta ge- 

 nom kultur, såsom Blomkål, Blåkål, 

 Hvitkål eller Hufvudkål, Kruskål m. 

 fl., bvilkas närmare bestämning tillhör 

 trädgårdsspråket; 2) i vidsträcktare 

 mening icke blott samtliga arter af 

 Kålslägtet, såsom Rapsat, Rofva m. fl., 

 utan ock Korsblomstrige växter med 

 gula blommor eller kål-Hka blad, så- 

 som Dufkål, Strandkål, Ängkål m.fl., 

 hvilka särskildt upptagas. — 3) Kål 

 kallas äfven örtståndet af flere växter, 

 t. ex. Potatiskål, Rofkål, i synnerhet 

 sådana som tjena till grönkål, t. ex. 

 Fruekål, Hässlekål, Nässlekål. I den- 

 na mening förekommer Kål i bibeln: 

 »den -som svag är (i tron), han äter 

 kål». Rom. 14: 2. 



KålfrÖSYamp, m., en svampväxt, 

 som alldeles liknar kålfrö och stundom 

 i stor mängd finnes på dylika frön, 

 hvilka under vintern vissnat: Sclero- 

 tium Semen Tode. Af allmänheten an- 

 ses Kålfrösvamparne ofta för verkliga 

 kålfrön. 



Kålpalm, f., ett slägte bland Palm- 

 träden, utmärkt för sin utomordentliga 

 höjd: Areca oleracea L. De outveck- 

 lade bladknopparne användas som kål. 



Kålrabbi, m., se Rotabagge, Kål- 

 rot. 



Kålrannnkel = Svalört. 



Kålrot, f., en kålart med rötter 

 liknande rofvors: Brassica Xapohras- 

 sica L. Jfr Rofkål, Rotkål. 

 ^ Kålsat, m., en odlad förändring af 

 Åkerkålen, Brassica campestris l. 



Kålseuap, m., ett örtslägte, som 

 står midt emellan Kål och Senap, för- 

 enadt än med den ene, än med den 

 andre, skildt genom i tvenne rader 

 sittande frön: Diplotaxis Dec. De hos 

 oss växande arter af Kålsenapen äro 

 förvildade, införda med barlast. 



Kåltistel, se Tistel. 



Kålyass, skriffel för Kolvass. 



Kålyäxter, se Korsblomstrige. 



i KåpÖrt, f., ett af botanister bil- 

 dadt namn efter folkspråkets Jungfru 

 Mariae kåpa. 



f Kägrabuske, m., Hishult i Hal- 

 land, enligt Osbeck = Sqvattram. Har 

 ansetts som medel mot kikhosta, hvar- 

 af namnet. 



Källelunk, m., en liten ört, med 

 motsatta blad, små hvita blommor, 

 nedhängande, treskaligt, trefröigt frö- 

 hus : Montia fontana L. Af äldre för- 

 fattare hänföres namnet äfven till Äit- 

 gräset. 



Källerhals, m., se Tibast. 



f Kallgräs, n., ett obestämdt namn; 

 har i ordböcker blifvit fördt till Narf- 

 gräs (Catabrosa aquatica P. Beauv.) och 

 Källelunk. Utgår alldeles. Narfgräset 

 växer ej i källor. 



Källingbjörk, se Björk. 



Källkrasse, m., en i källdrag vä- 

 xande ört af de Korsblomstriges familj, 



