66 



KARNSVAMPAR — LAF 



Kärnsyampar^ svampar likartade 

 med förenämnda Lafvar: Pyrenomy 

 cetes Fk. 



Kärr- är ett af de vanligaste art- 

 namn, t, ex. Kärrfrier, -fräken, -kafle 

 (se Kaflegräs), -sälting, -tistel, -vial 

 m. fl. Se slägtnamnen. 



Eärrfloka, f., en liten Umbellat 

 med krypande eller simmande stjelk 

 ocli två— trestrålig blomflock: Helosci- 

 adium inundatum Koch. Afven kallad 

 Krypfloka. 



KÖrfyel (af Lat. Cerefolium),^m. 

 1) Spansk Körfvel, ett slägte bland 

 Umbellaterna, liknande Hundlokan, 

 men med refflade frön: Myrrhis odo- 

 rata Scop. 2) Svensk Körfvel, en art 

 af Umbellatslägtet Anthriscus, liknan- 

 de Persilja, men med släta frön : A. Ce- 

 refolium Hoffm. Scandix Cerefolium L. 



KÖrne^ n., »kallades här (i Skåne) 

 både Prunus (spinosa) ocb Rosa (ca- 

 nina), som begge allmänt läggas på 



gärdesgårdarne, liksom sparr-ryttare,. 

 att afhålla kreaturen och nästan fol- 

 ket». Linnés Sk. resa 321. 



i KÖriling-, m., Vesterg. (enligt 

 Ihre) = Pors. Föråldradt och obruk- 

 ligt namn. 



Körs, f., Körsbärsträd, n., ett 



slägte bland Stenfruktträden, med i 

 flock sittande blommor och rund sten 

 inuti bären: Cerasus Tourn. Af All- 

 männa Korsen (C. vuhjaris Mill.), med 

 syrliga frukter, hafva vi talrika förän- 

 dringar odlade, hvilkas urskiljande till- 

 hör pomologiska arbeten. — En vild 

 art är 



Fogelkörs (C. avium Moknch), efter 

 frukterna vanligen kallad Fogelbär. 

 »Kersebärsträ . . . voro så höga som björ- 

 kar och alldeles vilda, såsom andra skogs- 

 trän, och ingalunda planterade ; alla voro 

 af Fogelbärsslagen, med stora blad och 

 söt (svart) frukt». Linnés Vestg. resa 25. 



KÖSa, f., ett besvärligt, ettårigt 

 åkerogräs, med yfvig, slak vippa och 

 lång borst: Apera Spica venti P. Beauv. 



Lackfiol, f., en i äldre tider vanlig 

 benämning på Löfkoja. Har äfven 

 blifvit kallad Gyllenlack, d. v. s. Gyll- 

 ne Lackflol, hvarmed egentligen me- 

 nades gul Löfkoja. — Vild Lackflol, se 

 Marfiol. 



f Lacklök, m., enligt Wahlenberg 

 = Löksuga. 



Laf, m. (af Isl. lafa, hänga). Nam- 

 net tillkom ursprungligen endast de 

 trådformiga, hängande slägtena {Usnea 

 och Alectoria Acn.), men öfverföres nu 

 till en talrik familj bland Groddtråds- 

 växterna, hvars rot, stam och blad äro 

 förenade i en bål (lafbål), inneslutande 



ett lager af gröna korn. Genom dessa 

 skilja de sig från Svamparne, och ge- 

 nom växtstället i luften från Algerna. 

 I det allmänna språket få de vanligen 

 namnet mossa, och under detta såsom 

 slägtnamn har redan Linné gifvit de 

 flesta då kända arter Svenska namn ; 

 men benämningen Mossa är högst för- 

 villande och måste utbytas mot Laf. 

 Denna växtfamilj, h vilken hos Linné 

 utgjorde blott ett slägte (och väl alltid 

 kommer att i folkspråket betraktas så- 

 som sådant, med Laf till slägtnamn), 

 fördelas nu i en mängd slägten, men 

 dessa äro ännu sä litet stadgade, att jag 

 anser olämpligt att gifva dem Svenska 



