70 



LAVENDELSGEAS — LIGUSTER 



f Lavendelsgräs, n. = Vårbrodd. 



Obrakligt, onödigt namn. 



f Layring", m., Fischerström = 

 Sträfse. 



Laxblomster, n., Medelpad = 

 BuUeblomster. 



Ledgräs^ n., bättre Ledkrans, 



en i vatten växande ört, med bladen 

 ocli små blommor i krans vid den enkla 

 stjelkens leder: Hippuris vulgaris L. 

 I folkspråket förvexlas denna ört ofta 

 med Fräken, bvilket derföre stundom 

 benämnes Ledgräs; men oförklarligt 

 är, huru detta namn kan af Dalin föras 

 till Pedicularis palustris L. [Enligt 

 Linné, Fl. Svea. n. 551, kallas P. palustris 

 1 Dalsland Ledgräs. Utg. a?im.] 



f Leffelkrut, n., ett löjligt namn, 

 bildadt efter Tyskans Löffelkraut, en 

 öfversättning af Cochlearia (derefter 

 på Svenska Skedört), hvilket jag icke 

 skulle hafva anfört, om ej äfven Wah- 

 lenberg upptagit det. Men man har 

 alltid varit mån om att införa råd- 

 bråkad Tyska i vårt språk. 



Lefvermossor, en talrik växtfa- 

 milj, närförvandt med Löfmossorna: 

 Eepaticce Joss. De talrika nybildade 

 slägtena ega ej Svenska namn, och så- 

 dana äro öfverflödiga, emedan dessa 

 slägten blott af botanister komma att 

 urskiljas. Endast några äldre slägten 

 hafva egna Svenska benämningar, så- 

 som Jordlunga, Jordstråla och Lef- 

 versyl. 



Lefversyl, m. Så benämner Wah- 

 lenberg slägtet Anthoceros L., lätt skildt 

 från öfriga Lefvermossor genom sina 

 långa, syl-lika frögömmen. 



i Lejonfot, m., ett ur Tyskan hem- 

 tadt namn på Daggskål, hvilket likväl 

 aldrig vunnit burskap i Svenskan. Af 

 alla våra med lejon bildade växtnamn 

 förekommer ej ett enda i folkspråket; 

 de äro införda och böra utgå, emedan 

 vi ega bättre inhemska. 



f Lejongap, n., ett nyligen ur Ty- 

 ska frökataloger infördt namn på en 

 art af slägtet Antirrhinum L. {Ä. majus 

 L.), men olämpligt och formelt origtigt. 

 Se Skalleblomma. 



f Lejons vans, m., efter Tyskan 

 och der efter Grek. Leonu7'us^='K}eTt- 

 stilla. 



f Lejontand, f., äfven efter Tyskan 

 och der efter Grek. Leontodon; men 

 till detta slägte hör numera icke den 

 växt, hvilken man kallat Lejontand, 

 och namnet är således obrukbart. Jfr 

 Höstfibla och Smörblomma. 



Let ingår med betydelsen färg i en 

 del växtnamn, såsom Byttelet, Hor- 

 leta m. fl., vanligast dock i artnamn, 

 t. ex. Letkullor (se Kullor), Letlaf 

 eller Letmossa (se Laf), Letmåra eller 

 Letgräs {Galium boreale L.). 



A7im. Flere författare skrifva lett; men 

 i Småland, der leta brukas oftare 'än färga, 

 har jag alltid hört ordet uttalas nied 

 långt e. 



f Letteträd, n., enligt Wahlenberg 

 benämning på Vägtorn. 



Libsticka, f., en odlad mångårig 

 Umbellat, med gröngula blommor och 

 egendomlig, vidrig lukt: Levisticum 

 officinale Koch. Libstickan säges för- 

 drifva råttor, äfven giftiga ormar, då 

 den planteras omkring gårdarne. 



LiCTarg (liens fiende), m., vexlan- 

 de benämning på hårdare växter, som 

 skada lien, t. ex. Frier, Jordvide, 

 Stallört. 



Liguster, m., en vacker buske med 

 hvita blommor i en tät vippa och med 

 svarta bär: Ligustrum vulgäre L. Li- 

 guster planteras allmänt till häckar i 

 trädgårdar och växer vild i Bohuslän. 

 Se Linnés Vestg. resa 192. — Ligu- 

 sterns bär användes fordom till bläck 

 och kallades derföre Frentebär (Engl. 

 Print, Tysk. Dintenbeere). 



Hvita ligustren försmås, de svarta 

 vaccinier plockas. 



ADLERBETH 14. 



