74 



LUMMERLY^'G — LANSMANSSTOFLAR 



Reflummer, med nedliggande ref- 

 vor, oskaftade ax: L. annotinum L. 



(Smålummer upptages särskildt.) 



Anm. Xamnet Lummer har alldeles 



origtigt blifvit öfverfördt till Sqvattram. 



•rLnmmerlyn^, se Lumkräkling. 



Lundgröe^ se Gröe. 



Lundkoyall, se Kovall. 



Lundslok, se Slokgräs. 



Lunglaf, Lung-inossa, se Laf. 



LungTOt, f., enligt Linné en art af 

 slägtet Mell, med triangelformigt spjut- 

 lika blad ocli talrika gyttrade blommor: 

 Chenopodium Bonus Henricus L. Nam- 

 net brukligt i Upland m. fl. st. 



Lungört, f. 1) i skriftspråket ett 

 slägte af Skrufblomstriges familj, blom- 

 mande tidigt om våren : Pulmonaria L,; 

 2) i folkspråket namn på Tallörten 

 (Upland) och Kungsljuset, Verbascum 

 Thapsus (Kalmar län m. fl, st.; så äf- 

 ven i Norge och England). 



Lunk, se Källelunk. 



Lupin, m., ett örtslägte af Ärt- 

 växternas familj, af hvilket åtskilliga 

 arter odlas som prydnadsväxter och en 

 som kaffe-surrogat: Lupinus L. 



Kärfva lupiners dånande skog och 

 bräckliga stänglar. 



ADLERBETH 56. 



Lnsfloka, f. (Lushatt, Lusört), 



kallas i Vermland och Norrland en art 

 af slägtet Stormhatt, med håriga blad 

 och smutsblå blommor: Aconitum Ly- 

 coctonum L. A. septentrionale Koell. 



T Lusgräs, n., ett högst obestämdt 

 namn: 1) slägtet Frier, enligt Linnés 

 Vestg. resa 4, efter Lat. Pedicularis, 

 men ej brukligt i folkspråket; 2) Lus- 

 floka; 3) Munkfnat; 4) Luslummer. 



Luslummer, se Lummer. 



Luzern, se Blåsmäre. 



Lyckoblad, se Fyrväpling. 



f Lysblomster, n., enligt Dalins 

 ordbok ^ Videörten, Lysimachia vul- 

 garis L. Ett mig obekant namn. 



Lyxa, se Lösta. ^ 



Lack, Lacka, f., i de vestra land- 

 skapen den vanligaste benämningen 

 på Sipporna, såsom Hvitlåckor, Blå- 

 låckor för Hvitsippor, Blåsippor. (Hos 

 Franckenius och Bromelius förekom- 

 mer Hvitlock.) I Halland, der namnet 

 uttalas Låga, hänföres det äfven till 

 Caltha L., som kallas Gulalåga. 

 Långfredagsbjörk = Dverg- 



björk (se Björk). Enligt legenden hud- 

 flängdes Kristus med qvistar af denna 

 björkart, hvarföre den blef förbannad 

 och dömd att krypa på marken; men 

 Hängbjörken, som stod nära, sörjde så, 

 att grenarne slokade ned, hvilket man 

 ser än i dag. 



Långpeppar, se Peppar. 

 Långrofva, se Rofva. 



f Lånke, m., en art af slägtet Orm- 

 bunke = Bergspring. Namnet, bildadt 

 efter Lat. Lonchitis, är ej antaget i 

 folkspråket. 



Låsbräken (Låsgräs), n., ett 



slägte bland Bräkenväxterna, med ett 

 deladt blad och grenigt ax i toppen: 

 Botrychium Sw. 



f Läblad, n., Dal. = Neckblad, 

 emedan vattnet innanför dessa blad 

 blir lugnt. Kallas äfven för sin läder- 

 artade beskaffenhet Lärblad (läder- 

 blad). 



Läkeblad, n., Läkeblacka, f. = k 

 Groblad. 



Läketunga, f., ett slägte bland 

 Bräkenväxterna, förvandt med Lås- |^ 

 braken, men med ett odeladt blad och 

 enkelt ax: Ophioglossum L. — nOphio- 

 rjlossum kallades Läketunga, af hvilken 

 här på orten gjordes en läkande salfva». 

 Linnés Gotl. resa 175. 



Läkeört, f., nomen appellativum 

 för medicinalväxter och icke någon 

 bestämd växt (såsom Liljeblad och 

 Hartman uppgifva i afseende på Sani- 

 cula europ(ea L.). 



f Länsmansstöflar, m. pl., Rosl., ^ 

 Blek. = Skogsviol och Hundviol. -yj 



