MANCENILJTRAD — MARFIOL 



77 



Honing du bjuder min mun, och mal- 

 ört ger du mitt hjerta. 

 BOTTIGER 2: 155. 



Manceniljträd, n., ett Vestindiskt 

 träd af Törelfamiljen: Hijypomane 

 Mancinella L. Innehåller ett bland de 

 häftigaste slags gift i växtriket. 



Mandel, m., frukten af Mandel- 



trädety tillhörande Stenfruktträden, 

 inhemskt i Orienten och södra Europa : 

 Amygdalus comviunis L. 



Gif ock med omsorg akt när mandel- 

 trädet i skogen 



Står af sin blomning hölj dt med sänkta 

 doftande grenar. 



ADLERBETH 59. 



Dvergmandel, en lågväxt buske 

 med röda blommor, hvilken tål vårt 

 klimat och odlas som prydnadsväxt: 

 A. nana L. 



Mandelpil, se Pil. 



f MandelpotateS. Dylika till träd- 

 gårdsspråket hörande benämningar an- 

 ser jag icke böra upptagas. 



f Mandelsäf, se Jordmandel. — 



Namnet utgår alldeles ; den ifrågava- 

 rande växten tillhör ej Säfslägtet. 



Mangroveskogar, m. pl., upp- 

 komma på de af tidvattnet öfverskölj- 

 da hafsstränderna i heta zonen genom 

 träd, tillhörande Rhizophorece r. Bk., 

 hvilka från grenarne nedskjuta rot- 

 slående luftrötter och sålunda bilda 

 ogenomträngliga skogar. 



Maniok, m., ett stärkelseartadt 

 mjöl, som erhålles af roten på Manihot 

 utilissima Pohl. Kallas ock Tapioka. 



Mannablod, äfven Danskablod, 



n. = Sommarhyll. »Mannablodet stod 

 nu i full blomma och uppf ylde hela trak- 

 ten med sin lukt». Linnés Öl. resa 304. 

 Om denna ört den »sagan går, att den 

 på ingen annan ort i verlden skall finnas 

 mer än endast vid Kalmare slott, derest 

 hon skolat uppsprungit af Svenskars och 

 Danskars blod». Ders. 35. — Alldeles sam- 

 ma sägen finnes i England, der växten 

 kallas Daneshlood, vid en by nära Chippen- 

 ham, hvarest fordom ett fältslag stått 

 med Danskarne. 



Mannagräs, n. (Mannagröe), ett 



vattengräs med långsträckta, mång- 

 blommiga, borstlösa småax och på 

 vattnet flytande blad: Gly ceria jluitans 

 R. Br. Af dess frön erhållas Manna- 

 gryn. »Mannagryn, samlade här i lan- 

 det (Skåne), sågos ... så vackra och klara 

 som någonsin utländska». Linnés Sk. 

 resa 263, 



Anm, Kallades förr i- systematiskt ih- 

 teresse Mannasvingel, men detta namn 

 är origtigt och numera obrukligt. 



Mannaträd, n., en i södra Europa 

 växande art af slägtet Ask, Fraxinus 

 Ornus L., hvilken eger fullständiga 

 blommor med blomfoder och blom- 

 krona, som båda saknas på vår Ask. 

 Af dess utsvettande, stelnade saft er- 

 hålles den i handel förekommande 

 Manna. 



Mansblod, n., ett gammalt och 

 ännu brukligt namn på Johannesknopp 

 {Hyjjericum quadrangulum och. per fo- 

 ratum L.). De krossade blomknoppar- 

 ne lemna en blodröd fläck. 



Manschetter, m. pL, en i träd- 

 gårdsspråket vanlig benämning på 

 Spikklubban. 



Manskraft, f., ett mycket afvikan- 

 de slägte bland Umbellaterna, med 

 styfva, läderartade, taggiga blad och 

 blommorna i ett hufvud: Eryngium 

 maritimum L. Manskraften växer på 

 sandiga hafsstränder. 



Mar- ingår i flera arters eller af- 

 arters namn, betecknande dels kärr, 

 t. ex. Marbjörk, Martall, dels låga, 

 sandiga hafsstränder, t. ex. Marfiol (se 

 nedan), Margräs eller Marhalm {= 

 Sandrör), Marvide {Salix angustifo- 

 Ha Fe.). 



f Marchantsmossa = Jordlunga. 



Utgår alldeles. 



Marfiol, f., en ört af Korsblomstri- 

 ges familj, med gredelina blommor och 

 kantiga, icke uppspringande skidor: 

 Cakile maritima Scop. Kallas äfven 

 Vild Lackfiol. 



