MOLTER — MOSSA 



81 



Molter, f. pl., i de vestra landska- 

 pen, Miilter i Dalarne, = Hjortron. 



Monke^ m., en ettårig växt,'all!nän 

 i södra Sverige, med blå blommor i ett 

 rundt hufvud på korta skaft: Jasione 

 montana L. Ursprungliga namnet är 

 Munkhatt, men nu är Monke allmänt 

 antaget. 



Mor (skog) ingår i några växtnamn, 

 såsom Morhattar, Morkulla, Mortåg. 



Morell, m., en afart af Körsbär. 



Morgoiistjerna, se Stjernlök. 



T Morhattar, m. pl., Dal.=Skogs- 

 näfva. 



Mo-ris, n., Ångerm. = Ljung. 



Morkiilla, f. Dal. = Dufkulla. 



Morrot (äfven Morot), f., en all- 

 mänt odlad växt af Urabellaternas fa- 

 milj, med fintaggiga frukter: Daucus 

 Carota L. Den odlade Morroten bar en 

 tapplik, köttig, ätlig rot; den vilda der- 

 eniot en smal, träaktig. Se Barkenrot. 



Mortåg", äfven Myrtåg, m., Norrl., 

 en art af Ormrot, Lilla Ormroten 

 (Franckeuius). Se Ormrot. 



Mosisroser, f. pl., RosL, en art af 

 Blåklocka, Campanula glomerata L. 



Mossa, f., en talrik klass af Grodd- 

 trådsväxterna {Musci L.), med tydligt 

 utbildade vegetationsorganer och spor- 

 kapslar, men utan spiralkärl. Den för- 

 delas i Löf- ocb-Lefvermossor. — »Mers- 



sor kallas (inom växtriket) slafvarne, som 

 tjena växterna, dem de täcka för vinter- 

 kölden, skydda för solhettan, fria för rut- 

 nelsen, men vika för alla andra». Linné 

 Delic. nat. 14. 

 Ett hyende, prydt af den nyfödda sippan 

 Och virkadt af mossornas sammet, der 

 låg. 

 LiNG 1: 16. 

 Anm. Mossa har från äldsta tider varit 

 en gemensam benämning på alla Grodd- 

 trådsväxter, utom Bräkenväxterna och 

 Svamparne. Numera afsöndras allmänt 

 Lafvar och Alger, som olämpligt äfven 

 kallats mossor. De talrika Laf arter, hvil- 

 ka af Linné och äldre författare blifvit 

 upptagna under Mossa som slägtnamn, 

 upptagas här under Laf. De egentUga 



Fries, Svenska växtnamnen. 



Mossorna äro så lika till utseendet och 

 utan synnerlig användbarhet, att få haf va 

 egna namn i tal- eller skriftspråket. Våra 

 botanister ha väl gifvit Svenska namn åt 

 de flesta slägten, men som dessa äro un- 

 derkastade oupphörlig söndersplittring, 

 och allmänheten visst icke kommer att 

 urskilja dem, anser jag onödigt att upp- 

 taga ifrågavarande namn. Endast några 

 få, som förekomma i folkspråket och som 

 bland de af Liljeblad och Wahlenberg 

 gifna kunna lättare urskiljas, äro här 

 nedan anförda. 



Björnmossa, arterna af slägtet Po- 

 lytrichum Dill., som i folkspråket har 

 talrika benämningar. Särskildt upp- 

 tagen. 



Bullmossa,Bullemossa (Liljeblad), 

 slägtet Splachnum L., i synnerhet S. 

 luteum och rubrum L., de vackraste 

 mossor i verlden. Wahlenberg be- 

 nämner denna mossa Parasoll- och 

 Solskärmsmossa. 



Droppmossa,7'oriM/a ruralis Ehkh., 

 som växer på halmtak, hvilka efter 

 regn länge droppa af den i mossan 

 stannade fuktigheten. 



Hvitmossa, särskildt upptagen. 



Ljussläckaremossa (Wahlenberg), 

 slägtet Encalypta Schbeb., lätt skildt 

 genom sin klocklika mössa. 



Raggmossa, slägtet Racomitrium 

 Brid., arter af Grimmia Hedw., eller 

 mossor med hårspetsade blad. 



Rödmossa = Hvitmossa. 



Snigelmossa, slägtet Jungerma^- 

 nia L. ^i<*tfc-^ ■ ^^'• 



Sotmossa, sVågtet ér^^eäJ^Ks. 



Stjernmossa (Liljeblad),*' slägtet 

 Mnium L. 



Svallmossa, Leucohryum glaucum 



Hampe. 



Trälmossa, åtskilliga mossor, mest 

 Hypna L. på magra ängar. 



Viskmossa = Björnmossa, äfven 

 större arter af slägtet Dicranum Hedw. 



Vispmossa, se särskildt. 



Väderleksmossa (Wahlenberg), 

 Funaria hygrometrica Hkdw. 



Väggmossa, de större arterna af 

 Hypnum L., %?Lmva. proliferum, parie- 



6 



