SJÖGRÄS — SKOCKA 



109 



f SjÖgräSj n., en allmän benäm- 

 ning pä i vatten växande gräslika väx- 

 ter ; i speciell betydelse : Bändling. 



Sjönöt, f., ett utmärkt örtslägte, 

 med stora ätliga nötter och med fly- 

 tande blad, som likna björklöf: Trapa 

 natnns L. Sjönötter hafva ännu i förra 

 århundradet vuxit i Kalmar läns sjöar, 

 men äro nu der utgångna ; på senaste 

 tiden hafva de blifvit funna i en sjö i 

 Skåne. 



Sjöplommon, n., en vattenväxt, 

 räknad till Algerna, lik plommon : Ulva 

 prnniformis L. 



SjÖsäf, se Säf. 



f SjÖållon^ n., frukten af Neck- 

 rosen. 



f Skabb-blomster, n., Vesterg. 

 = Kabbelök. Kallas, enligt Rietz, äf- 

 ven Klådblomster. 



Skaf-fräken, se Fräken. 



Skaf^räs, Skafrör = Skaf-frä- 

 ken. 



i SkafTel, n., frukten på Bok. 

 Namnet synes vara alldeles utgånget. 



Skalleblomma, f., ett örtslägte 



^ bland Skeplingsväxterna, förvandt med 

 Sporreblomman, men har mycket kort 

 sporre och dess fröhus liknar en död- 

 skallg: Antirrhinum L. — En inhemsk 

 art, Akerskalleblomma {A. Orontium 

 L.), har små röda blommor. En myc- 

 ket storblommig (^1. majus L.) odlas; 

 se Lejongap. 



Skallergräs, se Höskallra. 



rSkallnacke, m., Österg.= Smör- 

 blomma. Jfr Munkhufvud. 



f Skarlakansek, f. = Quercus 



coccifera L. En högst misslyckad öf- 

 versättning, ty coccus i coccifera be- 

 tyder galläpple, icke skarlakan. (Den 

 Tyska benämningen är dock Scharlach- 

 eiche. Utg. anm.) 



f Skarlakansgräs, n. = Stink- 

 syska. 



A)i7ii. Afven här är ingen fråga om 

 skarlakan. — Det kan vara lärorikt nog 



att se, hurii detta namn småningom upp- 

 kommit af det Latinska ScJanea mill., 

 en art af Salvia. Franckenius, för att 

 försvenska den Latinska benämningen, 

 skref Skarleya; Tillandz förbättrade det- 

 ta till Skarlack, och. slutligen blef det, 

 äfven hos Retzius, Skarlakansgräs. 



Skateblomster, n. = styfmors- -, 



viol. Namnet upptages, såsom varan- 

 de mycket vanligt. 



Skatnäfva, f., se Kamnäfva (Kam- 

 mar). 



Skedört, f., öfversättning af Lat. 

 Cocklearia L. Svenska namnet är Skör- 

 bjuggsört. 



Skelört, f., en mångårig ört bland 

 Valmoväxterna, med gula blommor och 

 gul mjölksaft, enrummiga skidor: Che- 

 lidonium majus L. I likhet med Törel 

 kallas den äfven Reformsört, men nam- 

 net Svalört tillägges i folkspråket ej 

 denna, utan endast Ficaria. 



Skepling, m. = Kovall, Melam- 

 pyrum L. Antages af Liljeblad som 

 slägtnamn för detta slägte. Skepnad, 

 skepelse i folkspråket motsvarar icke 

 illa det Latinska Personatce, hvarföre 



Skeplingsväxter antagits som 

 Svensk benämning på familjen Perso- 

 natcB L., Tvåhjertbladsväxter med 4 \ 

 (sällan 2 eller 5) olika långa ståndare, 

 fästa på den sambladiga, oregelbundna 

 (oftast läppformiga) kronan, och med 

 tvårummigt fröhus. 



Skifling, Skifsvamp, m., den tal- 



i-ikaste gruppen bland Hattsvamparne, 

 med tunna skifvor på hattens undre 

 sida: Agaricini Fr. — Fjällskifling m. 

 fl. särskilda slägten, se Fries, Sveriges 

 ätliga och giftiga svampar, och Bot. 

 tUfl. 3: 339— .344. 



f Skillingar, m. pl. (efter Dan- 

 skan) = Skärf-frö. 



f Skimmel, n. (efter Tyskan) = 

 Mögel. 



f Skocka, Skåcka, f., Jemtland 

 (efter Norskan) = Daggskål. 



