118 



SQVATTA — STARR 



i Sqvätta, f. = Strätta. Namnet 

 härledes af sqvätt, ty de ihåliga stjel- 

 karne användas af barn till sprutor. 



f Sqyättlök, m., Dalarne = Vän- 

 derot. 



T Stadd, m. Svårligen skulle någon 

 ana, att detta namn härleder sig från 

 Lat. Statice. Liljeblad kallar så både 

 Statice (se Mar-risp) och Armeria (se 

 Trift). 



f Staduflur, f., Ångerm. = Höst- 

 fibla. (Namnet uttydes solsiånds- 

 hlomma.) 



f Stadun, n., Alg, tillhörande släg- 

 tet Oscillatoria Vauch. 



f Stafj m., benämnes af Liljeblad 

 slägtet Frier. 



Staffansfrö, n., en utländsk art 

 af slägtet Riddarsporre, använd i me- 

 dicin : Deljyhinium Staphysagria L. 



Stag'gr, m., ett styft, stickande gräs 

 med borstlika blad och ensidigt ax: 

 Nardus strida L. Wahlenberg: So- 

 Stagg. »Stagg gör lien slö och ger ma- 

 gert hö». Ordspråk. 



Stallört, f., örter eller halfbuskar 

 af Artfamiljen, bladen med trenne små- 

 blad, röda blommor: Ononis l. Bland 

 de talrika namnen är detta äldst och 

 har bästa auktoritet. Det afser arter- 

 nas stinkande lukt. 



Stinkstallört, med ettårig stjelk, 

 utaji taggar: O. Mrcina Jacq. 



Akerstallört, äldre taggig, med öf- 

 vervintrande stjelk: O. arvensis L. 



Starkpeppar, se Peppar. 



Starr, m., ett slägte bland Half- 

 gräsen, med han- och honblommor på 

 samma stånd: Carex L. Af detta slägte 

 finnas i Skandinavien omkring hundra 

 arter, bland hvilka de flesta fått Sven- 

 ska namn sig tillagda i rent botaniska 

 arbeten, såsom Linnés Fl. Svec. och 

 Liljeblads Flora; men att upptaga alla 

 dessa synes mig så mycket mera öfver- 

 flödigt, som de icke ingått i allmänna 



språkbruket och endast af botanister 

 ex professo komma att åtskiljas. 



Backstarr, se nedan vid Vårstarr. 



Biåsestarr, ett storväxt gräs med 

 uppblåsta frukter, hvilket, jemte an- 

 dra större arter, lemnar Lappsko- 

 gräset: C. vesicaria L. Växer i kärr. 



Blåstarr, äfven en högväxt art, med 

 skilda han- och honax, men endast 

 tvenne märken: C.acutah. Växer på 

 åbräddar och lemnar bättre foder än 

 de öfriga arterna. 



Gråstarr, en mindre art, med hvit- 

 aktiga ax, han- och honblommor i 

 samma småax: Ccanescens L. Utgör 

 till väsentlig del höet på kärrängar. 



Hafsstarr, den utmärktaste i släg- 

 tet, blomfjällen med långa borster: C. 

 maritima Mull. Endast i Bohusläns 

 och Göteborgs skärgård. 



Knagglestarr, ett lågväxt gräs, men 

 ådrager sig uppmärksamhet genom 

 sin ljusgröna färg och sina knaggliga 

 småax: C. flava L. Växer i kärr. 



Bäfstarr, en storväxt art, med sam- 

 mansatt, brunt ax, han- och honblom- 

 mor i samma ax : C. vulpina L. Växer 

 på fuktiga ängar. 



Sandstarr, lik den föregående, men 

 mindre, utmärkt genom sina flere 

 famnar långa, krypande rotstockar : C. 

 arenaria L. »Sandstarren . . . växte un- 

 der sanden, med några famnars långa 

 krypande rötter, uppsättandes meren- 

 dels emellan hvart qvarters spatium en 

 liten stjelk och blad, liksom den hade 

 varit planterad efter snöre». Linnés 

 Öl. resa 1.3^. — Växer endast i flygsand 

 och är ypperlig till dess dämpande. 



Slokstarr, en stor art, med flera 

 skilda både han- och honax, de senare 

 hängande : C. Pseudocyperus L. Vid 

 stränder. 



Tufstarr, med ett hanax, flera hon- 

 ax, två märken, lättast skild genom 

 de ljusgröna tufvor den bildar på fuk- 

 tiga ängar: C. ccespitosa L. Se Linnés 

 Sk. resa 241. — Blomjnar tidigt och är 

 då lågväxt, men förlänges sedermera. 



