SULTRAD — SVINBORST 



123 



(sällan i ax i toppen), läppformig blom- 

 krona med två längre och två kortare 

 ståndare, fyra småfrukter. Namnet är 

 mycket gammalt; redan abbedissan 

 Hildegard omtalar en art under namn 

 af Bienen-suga {Lamium album L.). 

 Barn pläga suga honungssaft ur blom- 

 mans pip, liksom ur vissa Trifolia; 

 deraf namnet. 



Sultråd, se Sndare. 



Sumak, m., ett garf- och färgämne, 

 som erhålles af åtskilliga arter utaf 

 Nordamerikanska växtslägtet Rhus, 

 specielt R. Coriaria L. 



Surapel^ se Apel. 



f Surklöfver, m. = Harsyra. 



Surkullor, se Kullor. 



Suroxel, se Oxel. 



Surtorn j m., en taggig buske med 

 gula, i klase sittande blommor, sex 

 kronblad och sex ståndare: Berberis 

 vulgaris L. 



Sutt, m,, en art af Groblad, med 

 jemnbreda, köttiga blad, växande på 

 hafsstränder och utgörande en väsent- 

 lig del af det berömda sältingsbetet: 

 Plantago maritima h. »Den nordvestre 

 Juten tror sig icke fägna sina gäster väl, 

 om han icke bland flere rätter har stuf- 

 vad Sutt«. Retzius 2: 523. 



f Syalblomster, n.=Majhvi£va. 

 Syallbjörk, se Björk. 

 STallmossa, se Mossa. 



Syaltiugr, mT, en mångårig vatten- 

 växt med grenig, utbredd blomvippa, 

 sex småfrukter och blad liknande Gro- 

 blad: Alisma Plantago L. En annan 

 art. Liten Svalting, har lancettlika 

 blad och enkel blomflock: A. ranuncu- 

 l oides L. 



Svalört, f., en samtidigt med sva- 

 lornas ankomst blommande ört, genom 

 mångbladig blomkrona skild från Sol- 

 öga, till hvilket slägte den räknades af 

 Linné: Ficaria ranunculoides Roth. 



Svalörtens rotknölar likna hvetekorn, 

 och blottade af regnskurar hafva de 

 ansetts för nedregnad säd. 



Anm. Både denna och Skelörten heta 

 på Grekiska Chelhlonium, d. t. s. Svalört. 

 I Svenska folkspråket är det endast Fi- 

 caria som kallas Svalört, och Chdidonium 

 blommar hos oss minst en månad senare 

 än svalans ankomst. 



Svamp, m., den artrikaste klassen i 

 hela växtriket, tillhörande Groddtråds- 

 växterna, saknande den gröna färgen, 

 som mer eller mindre tillkommer an- 

 dra växter. Svamparne fördelas i föl- 

 jande familjer: Hattsvampar, Disk- 

 svampar, Kärnsvampar, Mögelsvam- 

 par oqh Rostsvampar. »Svamparne äro 

 ett ströfvande pack, som röfva allt hvad 

 de finna lemnadt sedan Flora gått i sitt 

 vintertält emot hösten». Linné, Del. 

 nat. 14. 



Svamp i hus, se Träfrätare. 



f Svampgryn utgår alldeles. 



Svart-al, se Brake. 



Svart-andorn, se Andorn. 



Svarthufvud, n., de ännu icke 

 blommande, svarta blomhufvuden af 

 Tuf-ängdunet. 



Svarthö, n., en med Höskallran 

 förvandt fjellväxt, som under torkning 

 svartnar: Bartsia alpina l. (Sådant 

 eger ej rum med Backtimjan, hvilken 

 origtigt blifvit kallad Svarthö.) 



Svartkummin, m., frön af en i 

 södra Europa växande art utaf slägtet 

 Nigella: A", sativa L. 



Svartpeppar, se Peppar. 

 Svartpoppel, se Poppel. 

 f Svartrot, f., Wahlenberg = Vall- 

 ört. 

 Svartsenap, se Senap. 



Svemmel, m. (af svimma), Smal. 

 = Dårrepe. 



Svickra (flexion af Sqvattram), f.. 

 Smal. = Rosling. 



f Svinblomster, n. = Kornfibla. 



f Svinborst, m. = stagg. 



