SYREN — SAF 



125 



2) Tjerp- eller Skräppesyror, 

 med tvåkönade blommor, styfva stjel- 

 kar. 



Hafssyra, kalkbladen med långa 

 syl-lika tänder: R. maritimus L. 



Hästsyra, kalkbladen utan gryn, 

 rotbladen bredt hjertlika: R. Hippo- 

 lapathum Fr. 



Skräppesyra, lik den föregående, 

 men med lancettlika, vågiga blad: R. 

 domesticus Haktm. Det är endast den- 

 na art, som i Småland kallas Skräppa, 

 bvilket namn af Linné fördes till den 

 vida sällsyntare Krussyran {R. cri- 

 spus L.), som bar gryniga kalkblad. 



Vattensyra, med nedtill afsmal- 



nande rotblad, gryniga kalkblad: R. 



Hydrolapathum Huds. Denna är den 



enda art, som växer i vatten, ocb bvil- 



ken i alla Linnés resor kallas Rumex 



aquaticus. 



Syreilj m,, en allmänt odlad buske 



från sydöstra Europa ocb Persien, med 



hjertlika blad, stora blomklasar, två 



ståndare : Syringa vulgaris L. Mindre 



allmänt odlade äro Persiska ocb Chi- 



nesiska Syrenen. 



Syrenemas rödblåa tofsar för vinden 

 Lätt vagga i trädgården neder och opp. 



DAHLGREN 1: 419. 



Syrsälta, f., Syrsälting, m.. Lil- 

 jeblad = Harsyra. 



Syska (diminutiv af Suga), f., ört- 

 slägtet Stachys L., tillhörande Suge- 

 växterna och från Humlesugan lättast 

 skildt genom de bladlika blomskär- 

 marne. 



Stinksyska, med hjertlika, skaf ta- 

 de blad: S. silvatica L. . 



Knylsyska, med oskaftade, sma- 

 lare blad och knöliga rötter: S. ar- 



f. 1) Ortslägtet Cephalan- 

 thera Rich., tillhörande Nosseväxterna, 

 med krypande rotstock, bladig stjelk 

 och upprätta frukter. Namnet är troli- 

 gen ett olika uttal af Zymbel, hvarmed 

 slägtet förr blifvit förenadt. 2) Benäm- 



ningen tillägges i Kalmar län de större 

 arterna af slägtet Blåklocka. 



Såg-tång*, se Tång. 



Såpnäglika, f., en mångårig ört 

 af Näglikefamiljen, med bredare, lan- 

 cettlika blad och två pistiller: Sapo- 

 naria officinalis L. 



f Såpträd, n., ett träd i Sydame- 

 rika, hvars fruktkärnar användas som 

 såpa: Sapindus Saponaria L. Då hvar- 

 ken trädet eller dess bruk är kändt i 

 Sverige, ser jag icke hvarföre namnet 

 skall upptagas. 



Såpörtj f., ett med Såpnäglikan när- 

 förvandt slägte, men med smala, jemn- 

 breda blad, smärre blommor: Gypso- 

 phila L. (Den i stället för såpa mest 

 använda arten, G. Struthium L., tillhör 

 södra Europa.) 



Sårläka^ f., en Umbellat med hand- 

 flikiga rotblad, hufvudlika blomflockar 

 och taggiga frukter: Sanicula euro- 

 pcea L. 



Säfj f., ett större slägte bland Half- 

 gräsen, med flera rundade, knippvis 

 gyttrade småax och tvåkönade blom- 

 mor: Scirpus L. (Arterna med ett enda 

 ax hafva sjelfständiga namn.) Utan 

 artnamn menas med Säf alltid Sjö- 

 säfven. 



Alltför svag är safvens strid mot stor- 

 men. 



KELLGREN- 2: 170. 



Sucka, som vinden i säf suckar då 

 hösten är när! 



MALMSTRÖM 4. 



»Den brister ej, som likt säfven sig 

 böjer». Ordspråk, emedan säfven anses för 

 symbol af eftergifvenhet, undfallenhet. 

 Hafs-säf, med hvass-kantad, bla- 

 dig stjelk, allmän på hafsstränder : 

 S. maritimus L. 



Sjösäf, med trind, bladlös stjelk: 

 S. lacustris L. Det är denna som all- 

 mänt är känd under namn af Säf; 

 men i södra Sverige benämnas, efter 

 Danskan, de bladlösa Tågarterna äf- 

 ven Säf. 



