134 



TAG TORtL 



Kruståda (vanligen Kruståtel), 

 spridt växande, med borstlika blad: 

 A. Jiexuosn L. 



Tuftåda (vanligen Tuf- eller Täkt- 

 tåtel), tufvigt växande, med platta 

 blad: A. ccespitosa L. 

 Tåg, m., ett artrikt örtslägte, till 

 utseendet likt Halfgräsen, men med 

 regelbundna, sexbladiga kalkar och tre- 

 rummigt fröhus : Juncus L. De talrika 

 arterna häraf bafva redan af Linné er- 

 hållit Svenska namn, men vi anse till- 

 räckligt att anföra de vanligares, af all- 

 mänheten urskildas: 



Borsttåg, med syl-lika blad, blom- 

 vippa i toppen: J. sqiiarrosus L. 



Knapptåg, bladlös, med en gyttrad 

 blorakuippa på midten af stjelken: J. 

 conglomeratus L. Kallas i södra Sve- 

 rige Säf. 



Byltåg, med trinda, knutigt ledade 

 blad: J. articulatus L. 



Trådtåg, lik Knapptågen, men är 

 mycket spensligare, med trådlik stjelk 

 och få blommor: J. fiUformis L. 



Veketåg, lik Knapptågen , men med 

 rik blonivippa på stjelkens midt: J. 

 effusus L. Användes till lampvekar. 

 tTågbär,n., V esterb.= Stenhallon. 

 Tång^ f., större hafsväxter af Al- 

 gernas familj, men i inskränktare me- 

 ning och i skriftspråket slägtet Fucus L. 



Som hafstång 



På sandrefveln föres af svallande sjö. 

 LING 1: 97. 

 De vigtigaste arterna äro : 



Knapptång eller Klot-tång, den 

 allmännaste arten, med plattad, hel- 

 bräddad, klynnedelad bål med tvenne 

 motsatta blåsor vid förgreningarna: /■'. 

 vesiculosus L. Kallas äfven Blåstång. 

 Knöltång, äfven Buletång, är jem- 

 väl tudelad, men ej plattad, och sjelf- 

 va grenarne äro på midten blåslikt 

 uppsvälda: F. nodosus L. 



Sågtång, lik Knapptången, men 

 utan blåsor, och de plattade tiikarne 

 äro såsade: F. serratus l. 



Tårpil, f. = Sörjande Pil, se Pil. 



i Tårört, f. = Sileshår. 



Tåtelj m., ett med Tåda förvandt 

 grässlägte, men skildt genom växtens 

 vekhet och fina ludd [to] samt öfre 

 blomman utan pistill : Holcus L. 



Den fina tåtelus växt, som bäi-s i>å 

 knutna leder. 



OXENSTJERXA 2: 30. 



Luddtåtel, ett allmänt odladt fo- 

 dergräs med ludna bladslidor: H. lo- 

 natus L. 



Vektåtel, med glatta bladslidor: 

 H. mollis L. 

 Anm. Xamnet Tåtel har också förts 

 icke blott till Tåda. utau äfven till Sand- 

 borst, ^.cnegräs och Smile, samt af äldre 

 författare till Angkafle. Det härleder sig 

 troligen från Tada eller To. 



Täf va, f., i sammansättningen Hvi- 

 tatäfva, härleder sig från I si. pefr, 

 pefja, lukt, och tillägges så väl Kamill- 

 blomster som Surkulla, båda utmärkta 

 genom sin starka lukt. 



Täkt-tåtel, se Tåda. 



f Täpperocka, f., Skåne = Aker- 

 fräken. 



f Täpperot, f., har i våra tioror 

 upptagits som namn pä Björnloka i 

 stället för folkspråkets oanständiga 

 Täpiyeröf, men derigenom förlorat sin 

 betydelse. Enligt Linné (Sk. resa 266) 

 var namnet föranledt deraf, att ifråga- 

 varande växt af allmogen användes som 

 medel mot dysenteri. 



f Tärne, n., Medelp. = Dyfräken. 



Tätört, f. (äfven Tätgräs, Tät- 

 liacke), en liten ört, lätt känd genom 

 sina klibbiga blad, sin enblommiga, 

 bara stängel samtläppformiga och med 

 sporre försedda blomma: Pinguicula 

 vulgaris L. Användes i Norrland till 

 tätmjölkens beredning. (Genom för- 

 vexling har namnet i Vestmanland blif- 

 vit öfverfördt till Sileshår.) 



^ Töflor, f. pl. = Karborre. 



TÖrel, m., ett artrikt örtslägte med 

 alldeles egendomligt bildade blommor 

 och treknölig frukt, lättast kändt af den 



