140 



VINUA — VIOL 



Yinda, Yindelört, f., ett örtslägte 



med sliugrande stjelk, som flätar sig 

 kring andra växter, och vackra, klock- 

 lika blommor: Convolvulus L. Namnet 

 förvexlas ofta med Binda. 



Skogsvinda, med hjertlika blad: 



C. sepium L. Ofta odlad för sina stora, 



vacj^ra blommor, 



Akervinda, med pil-lika blad: C. 



arvensis L. Ett svårt åkerogräs. 

 T Tindg-räS, n., enligt Linné be- 

 nämning i Ångermanland på Linnés- 

 ört, men enligt Rietz rättare Vinngräs 

 (af vinn, värk) och således motsvaran- 

 de namnen Benvärksgräs (Österb.), 

 Torrvärksgräs (Upl.) pä samma ört. 



Vindblomma, f., benämnes af 

 Franzén Phyllocactus phyllanthoides 

 Dec. (i trädgårdsspråket Cactus alatus 

 WiLLD,), hvilken han egnat ett vackert 

 skaldestycke. 



Yinpalm, f., en palmart i Ostin- 

 dien, ur hvars afskurna stänglar flyter 

 en sockerhaltig vätska, af hvilken ge- 

 nom jäsning beredes vin: Borassus 

 Jlahelliformis L. 



Yinranha, äfven blott Ranka, f., 

 en verldsberömd, mångårig klängväxt 

 från Armeniens och Caucasi dalar, af 

 hvilken erhålles Vindrufvan, vinets 

 moder: Vitis vinifera L. Ingen växt 

 framträder i så talrika artförändringar 

 som Vinrankan, Hvarje folkrace har 

 sina egendomliga spritväxter; Vinran- 

 kan är egendomlig för de Caucasiska 

 eller Indogermaniska folken och är den 

 ädlaste, icke förslappande såsom Opi- 

 um m, fl. 



En skönare verld, 



Der rankorna skälfva 



I almaruas topp, 



Der bäckarne hvälfva 



Bland myrten sitt lopp. 



STAGXELIUS 2: 183. 



Yinrilta^ f,, en mångårig, fordom 

 allmänt, nu sällan odlad växt, med gre- 

 nigt delade blad och flikiga frukter, lätt 

 känd genom sin vidriga lukt: Ruta gra- 

 veolens i,. 



Yinter- tillsättes vissa växtnamn, 

 dels för att utmärka artförändringar, 

 dels som artnamn, t. ex. Vinterråg, 

 Vinterhvete, Vinter-rapunzel m, fl. 



Yinter gröna, f,, ett ständigt grön- 

 skande örtslägte, närmast beslägtadt 

 med Ljungväxterna, men med breda 

 rotblad, klasvis sittande blommor och 

 fria kronblad: Pyrola L. — Namnet, i 

 alla Germaniska språk antaget iöx Py- 

 rola, har af okunnighet blifvit fördt 

 äfven till Sinngrön. 



Vinterkrasse, se Sommargyllen. 



Yinterlaf, Yintermossa, se Laf. 



Yinternypon, se Nyponbuske. 



Yinträd, n,, Österg. = Murgrön. 

 — Murgrön har från äldsta tider sam- 

 manbundits med Vinrankan såsom dess 

 symbol. (»Ubi vinum bonum, non opus 

 est suspensa Hedera». Lat. ordspråk.) 



Yiol, f., ett artrikt örtslägte med 

 fembladiga, oregelbundna, med sporre 

 försedda blommor: Viola L. Jfr FioL 

 Bland arterna urskiljas af allmänheten: 



Luktviol, utan bladig stjelk ; blom- 

 morna mörkblå, välluktande: V. odo- 

 rata L. 



Marsviol, äfven Buskviol, lik den 

 föregående, men utan rotskott; blom- 

 morna ljusblå: V. hirta L. — Dessa 

 båda arter blomma tidigt om våren. 



Skogsviol {V. silvatica Fr.), med 

 breda, hjertlika blad, och Hundviol 

 {V. canina L.), med aflånga blad, haf- 

 va båda bladig stjelk och mörkblå 

 blommor och förenas vanligen. 



Styfmorsviol, ettårig, med flikiga 

 biblad och trefärgade blommor: V. 

 tricolor L. Odlas i flera förändringar; 

 äfven af den vilda flnnes en afart med 

 små, nästan gula blommor: var. bi- 

 color. 



Underviol har tvenne slags blom- 

 mor, från roten fullständiga (med 

 kronblad pä enkla skaft), från stjel- 

 ken utan kronblad: V. mirabilis L. 



