EMLÉKBESZÉD D: PETHŐ GYULA FELETT. 9 
északi és déli faciesek összefüggése és más ezekhez hasonló elsőrangú 
kérdések folyton foglalkoztatták elméjét és egyebek közt az is egyik oka 
annak, hogy munkájának kiadásával, fájdalom, barátjainak jóakaratú 
nógatásai daczára is, túlsokáig cunctátoroskodott. 
Így történt, hogy eme kedves munkájának a megjelenését, a mi 
neki mérhetetlen nagy örömet okozott volna, már nem érte meg. 
Intézeti szakjelentései főleg az általa felvett arad- és biharmegyei 
területekre vonatkoztak, a Hegyes Drocsa-Pietroszára és a Kodru-Mómára. 
Számos, nagy gonddal megirt értekezéseiből (a melyek jegyzéke alább 
található) különösen a következő eredményeket emelem ki: A Kodru- 
Móma hegységnek szericzites paláinak tetemes részét guarczporfirroknak 
sikerült felismernie, tüzetesebben foglalkozott továbbá a vaskóhi triasz- 
mészkövekkel is. Azon mészkövet ugyanis, mely Kaluger, Vaskóh és 
Kerpenyéd közt a dyast takarja, Peregs 1861-ben jura és neocomien 
néven ismertette. Triaskora 1886-ban vált csak ismeretessé Lóczy, majd 
pedig BöckH urak felfedezései által. Faunájának kizsákmányolását azután 
1892-ben Pernő folytatta a legnagyobb buzgósággal, s sikerült neki 
továbbá a már ismert ponton kivül még két ujabb lelethelyre akadnia; a 
hol néhány ammoniton kivül elég szép számmal apró gasteropodák is 
fordulnak elő. —- Ő neki köszönhetjük továbbá a Kalugeri dagadó forrás 
pontosabb leírását, a Lippa-Odvos-Konopi krétaterület ismertetését és a 
Fehér-Kőrös völgyében a harmadkori lerakodások részletes tanulmányo- 
zását, a melyek közt a kresztaménesi gazdag mediterrán lelőhely is kel- 
lőképen méltatva lett. 
Ugyancsak a Földtani Intézet évi jelentéseiben közölte 1884-ben a 
Baltaváron végzett ásatásainak és gyüjtéseinek eredményét is xcbBaltavár 
ósemlóseiv czímű dolgozatában, melylyel a régen ismert becses lelethely 
ifjabb harmadkori (pontusi-korú) ősemlős faunáját (a régi anyag mind a 
bécsi muzeumba került) néhány nevezetes alakkal (majom, hiéna, szarvas, 
mastodon, Chalicotherium Baltavárense stb.) gyarapította. 
1896-ban felvételi területéről egy nagyobb összefoglaló munkát 15 
írt a három Körös és a Berettyó vidékének geografiájáról és geologidi 
alkotásáról, mely a Kőrös-Berettyó szabályozás millenniumi monografiájá- 
nak bevezető része gyanánt, de külön kiadasban is megjelent. 
Ezeken kívül megjelent még több apró geologiai tárgyú közleménye, 
ismertetése és fordítása a Földtani és a Természettudományi Társulatok 
közlönyeiben, valamint ő fordította magyarra ScHLossER M. Pardilurus 
anglicus és IKRAMBERGER-GORJANOVIÓ KÁROLY palaeotehtyologtai adalékok 
czímű értekezéseit a m. kir. Földtani Intézet évkönyve XIII. és XIV. kö- 
tetei számára. 
Ezen szakelfoglaltsága mellett azonban nemcsak hogy élénk figye- 
lemmel kisérte a magyar irodalmat és nyelvészetet, hanem azt látjuk, 
