18 D: PETHŐ GYULA 
ható, a Radioliteknek pedig semmi nyoma. Kiváncsiságunkat a szeren- 
csés véletlen csakhamar kielégítette. A mint ugyanis a jelenleg vadas- 
kertül szolgáló erdő szegélyéhez, tehát a fauna lelethelyéhez s egyszers- 
mind a Hippurit padokhoz — folyvást a Cserevitz-patak mentén víz ellen 
haladva — közeledtünk, a sekély vizű mederben egy-egy sajátságos, csú- 
csos henger-alakú görgeteg jelent meg. Tüzetesebben megtekintve e gör- 
getegek legott igen nagy termetű Hippuritek alsó teknőinek és töredékei- 
nek bizonyultak. A legszebb és legépebb s egyszersmind legnagyobb pél- 
dány (alsó teknő) magassága csaknem elérte a 30 cm-t, pontosabban 
mérve 280— 290 mm, ugyanennek átmérője a felső peremén 140—145 mm, 
az alsó negyedén keresztül vett átmérője pedig 70—90 mm. Tehát a leg- 
nagyobb termetű Hippuritek egyike. 
Nehány pillanat mulva azzal is tisztába jöttünk, hogy az imént 
talált Hippurit-példányok kétségtelenül a MEwxzGHiwxr-féle Hironaea cso- 
portba tartoznak, s kérdés, vajjon nem azonosak-e a polystylus fajjal, 
melyet PiRowsa felső krétakori törmelékben, de másodfekhelyen talált Udi1- 
nétől északra Friaulban. A héj belsejébe benyomuló erőteljes taréjok 
nek eredeti példánya a Pironaea csoport megalapítására szolgált, s a 
melynek faja. a csoportnak maig is legtypusosabb képviselője. 
A Cserevitzről magammal hozott példányokból Münchenben met- 
szeteket készíttettem s a tüzetes vizsgálatok meggyőztek róla, hogy az 
udinei és a cserevitzi példányok egyazon faj, a Pivonaea polystylus ma- 
radványai. Részletes leirásuk más helyen, a kir. m. Természettudományi 
Társulat megbizásából készült dolgozatban, kellő képekkel fölszerelve fog 
megjelenni. De eleve is kijelenthetem, hogy a cserevitzi példányok, mind 
a metszetek számos volta, mind a megtartás kedvezőbb állapota követ- 
keztében sokkal tökéletesebb és részletek tekintetében is sokkal világo- 
sabb képet adnak a fajról mint PiRosa egyetlen harántmetszete. Ezeken 
kívül pedig a cserevitzi leletek két felső teknőt is szolgáltattak, a mik 
eddig ebből a fajból nem voltak ismeretesek. Igy ma ezt a fajt, valami 
igen csekély részletet kivéve, sokkal tökéletesebben ismerjük, mint PIRONA 
első leírása után. 
PiRowxAa faját később (1894-ben) DouvILLÉ is érdeme szerint méltatta 
és rajzban is bemutatta a Hippuritekről szóló nagy tanulmányában (Étu- 
des sur les Rudistes. Rév. des princ. esp. etc., p. 106, tab. XVII. 3), de — 
más anyag híján — kénytelen volt az eredeti példány egy szeletével be- 
érni, a melyet PiRosa engedett volt át neki. Ezt a szeletet DouvILLÉ még 
egyszer keresztül metszette és csiszoltatta s ily módon a záró készülék- 
ről sokkal világosabb képet kapott, mint az, a mely PriRowa eredeti, első 
rajzán látható. Ugyanott egy kisebb töredéknek két metszetét is bemu- 
tatja az eredeti lelethelyről (t. XVII. 1, 2.) és szintén PiRowxa küldemé- 
