90 D: PETHŐ GYULA 
ezeket fölfognunk, a mint HitBER bölcs előrelátással mondja, hogy ca 
fölsorolt különbségek értékét csak akkor lehet majd megbecsülni, ha szá- 
mosabb és jó megtartású példány fog az illető fajokból rendelkezésünkre 
állaniv. (L. cit., p. 175.) 
2. A polystylus saroktaréja, HILBER szerint, hosszú, keskeny (vékony) 
és görbe, a Slavomicaé hosszú, vékony (keskeny) és egyenes. Ez merőben 
egyéni sajátság, mert a saroktaréj iránya és alakja majd minden pél- 
dányban más és más. Fajbéli megkülönböztetésre egyáltalán nem alkal- 
matos. 
3. A saroktaréj és a második főoszlop közötti távolság szintén any- 
nyira. egyéni jellemvonás, hogy arra még gondolni sem lehet, miként ezt 
a fajok megkülönböztetésére föl lehetne használni. Igy például az én cse- 
revitzi legnagyobb példányomon a saroktaréj oly közel esik a második 
főoszlophoz, hogy a két csúcs köze csak 26 mm, míg ellenben a kisebb 
és sokkal kisebb példányokon e távolság 30, 33, 36 mm. Jogosan követ- 
keztethetjük és ki is mondhatjuk tehát, hogy mentől előbbre haladt a 
külső diszítés bordáinak bifurcatiója, a második oszlop s ugyanígy az első 
oszlop is, annál közelebb esik a saroktaréjhoz. És ezzel kapcsolatban az 
első fog és annak medre is — mind szűkebbé és szűkebbé válván a 
köz — annál inkább megkeskenyedik, megnyúlik, szinte meglaposodik, 
elveszíitvén előbbi zömök alakját. 
4. Úgy látszik, teljesen a megelőző fölfogás szerint kell megitélnünk 
azt a Hirt8BERtől nagy figyelemmel és pontossággal megállapított jelensé- 
get, hogy Pigowva polystylusán az első és a második oszlop között még 
egy kurta kerületi taréjocska foglal helyet. Ez is lehet egyéni sajátság és 
a bifurcatio követhezménye. Meg kell azonban jegyeznünk, hogy ez a 
kurta redő nemcsak PiRowsa kissé stylizáltnak tetsző rajzán van meg, 
hanem DouvitLÉ új metszetén is, mely a fajról valóban szép képet ad. 
Kicsinyke beszögellések alakjában látható az udinei kisebb példányokon 
is, és pedig nemcsak az első és a második oszlop, hanem a saroktaréj és 
az első oszlop között is, a mi ismét a fejlődő, előhaladó bifurcatióra 
mutat. 
Hasonló igen kicsiny beszögellések vehetők észre a Cuatredon- 
tai kis termetű példány átmetszetén is DovvirLÉ id. munkájában 
(t. XVII. 4., 5.). Ellenben HILBER példányán, valamint az én cserevitzi 
példányaimnak egyikén sincs semmi nyoma. 
5. Hogy a második főoszlop nyeles-e vagy sem, azt ismét merőben 
egyéni sajátságnak tekintem. Az én cserevitzi példányaim között vannak 
a külső héj közelében egészen megkeskenyedett nyeles oszlopok, vala- 
mint kevésbbé megkeskenyedett nyelesnek már alig nevezhetők. De 
viszont vannak olyanok is, a melyek a külső héj közelében annyira ki- 
szélesednek, hogy vízszintes metszetben csaknem egészen ékalakúaknak 
