94 DI KOCH ANTAL 
nak csak a fenekén bukkannak föl itt-ott, így például az óriási kövült fán 
alúl fekvő forrás környékén 1s. 
3. sz. Sötétszürke, mállva sárgásbarna, finomszemű, rideg, szálkás 
törésü kovahomokkőnek kb. 1 m.-nyi padja, mely azonban vékonyabb- 
vastagabb táblákra széthasítható. Legnagyobb részét opálnemű kova járta 
át, mely a hasadékok falán néha mint hyalithkéreg is lerakódott. A Bo- 
tos völgyületben sok opálosodott fenyőtadarabot, sőt annak gyökereit 18 
kaptuk benne. Tele van azonkívül, különösen a fedője felé, szenesedett 
fekete növénymaradványokkal, melyeknek meghatározásával most foglal- 
kozik SrauB tanár úr. A Borókás völgyület fenekén, mindjárt a Pinus 
tarnócztensis törzse mellett, ezen homokkőtáblák felületén találtattak a 
már említett emlős- és madár-lábnyomok. Nekünk is sikerült még a tör- 
melék közt nehány ilyen lábnyomos példányt gyűjtenünk. 
4. sz. Biotitandesit tufájának hatalmas lerakodása, melynek alsó 
finomszemű rétegei bőven zárnak magukba opálosodott fenyőfadarabokat, 
mert ilyeneket a Botos völgyületben is sokat gyűjtöttünk; de még több 
van a Borókás árokban. Az óriási fenyőtörzs is — úgy látszik — ennek 
a tufának és a lábnyomos homokkőnek a határán fekszik; de valamivel 
lejebb már a meredek tufafalból nyúlik ki egy második fenyőtuskó. E finom- 
szemű tufának magasabb szintájában, a Botos völgyület jobboldali máso- 
dik vízmosásában, egy kis köőfejtés által föltárva, igen szép levéllenyoma- 
tok fordulnak elő nagy bőségben. Az andesittufa üledék felső részét a 
Fehérhegynek keleti lejtőjén, közel a tetőhöz, nagy kőbányában fejtik 
építési czelokra. A hamvasfehér kőzet itten jóval durvábbszemű már, és 
egész mogyorónyi fehér szögletes tajtkőzárványoktól brecscsiás szövetet 
mutat. 
5. sz. A Botos völgyület délkel. lejtőjének tetejében, az andesittufa 
fölött, finomabb vagy durvábbszemű, igen szilárd homokkőnek vastag 
padjai terülnek ismét el, melyeket kis kőbányában fejtenek. Ezen homok- 
kőben semmi kövületnyomot sem vettünk észre. 
Az összes rétegeknek egyező (concordans) dűlése kevés fok alatt kb. 
DK-nek van irányozva. 3 
A Fehérhegy nyugati, az Ipoly völgyét határoló lejtőjén diluviális 
vályognak vékony leple (d) födi el a leírt rétegeket, és az Ipoly síkját 
jelenkori üledékek (u) lepik el. 
Az általunk bejárt terület földtani viszonyainak ezen vázlata után 
áttérhetek most tulajdonképi föladatomra, az 1 sz. legalsó réteg általam 
tanulmányozott faunájának részletes ismertetésére. 
Az 1. sz. réteg faunájának leirása. 
I. Legnagyobb mennyiségben apróbb-nagyobb czápafogak, igen alá- 
rendelten más halak fogai is, kerültek ki belőle; ez okból is ezekkel kez- 
