TARNÓCZI CZÁPAFOGAK. 57 
hegye felé hamar elkeskenyedik és megvékonyodik, miközben az elvéko- 
nyodott csúcsvége horgosan erősen hátrahajlik. A zománcz töve a külső, 
sik, csupán az alap fölött kissé behomorodó lapon gyengén van beöblözve, 
körülbelől párhuzamosan futva a fogpárna alsó szélével. A fogkúp belső 
lapja erősen domború és a zománcz alapja jóval magasabbra emelkedve, 
mint a külső lapon, erősebben beöblösödött. Ezen nagyon is eltérő fog 
számára az előfordulás megyéjének nevéből veszem a jelzőt. 
94. Oxyrhina exigua, PRoBsr. 
II. tábla, 24. a—f ábra. 
PROBST. id. m. XXXV. (1879.) p. 135, t. II. fig. 20—25. 
Tarnóczon is elég gyakoriak (körülbelől 30 darab) olyan apró fogak, 
melyeket mellékkúpocskák teljes hiánya miatt az Oxyrhina nembe lehet 
csak sorolni s melyek a PgoBsr által körülbelől 200 baltringeni példány 
nyomán felállított új faj jellegeit mutatják. E fogak is nagyon változé- 
konyak, a mint azt a rajzoltatott két példány is mutatja. A 4. a—c ábrák 
a fogpárna alapon derékszögesen álló fogkoronát mutat, mely kérdőjel 
formán görbül. A külső és belső lapot határoló oldalék csak a fogkúpnak 
hegye felé jelennek meg ; annak kétharmadát tevő alsó részében az olda- 
lok hengeresen összefolynak. A fogpárna erőteljes, de szarvai kurták és 
tompák. 
A 94. d—f ábrák egy második fogat tüntetnek föl, melynek kúpja 
már meglehetősen hátradűl, de a mellett a kérdőjelforma görbülés nyo- 
mát is mutatja. Hátsó, behajlított felén a fogkúpon végig vonul az oldalél, 
de a mellső ívelt felén már eltünt. És vannak olyan példányok is, melyek- 
nél mindkét oldalon megvan az élnek határozott nyoma, a mint azt 
PRopsr is hangsulyozta. 
Czápacsigolyák. 
II. tábla, 25. és 26. ábra. 
A hol annyi czápafog található, mint ezen új lelőhelyen is, ott a 
czápafélék elmeszesedett csigolyatesteinek előfordulására is lehet számí- 
tani. És valóban Tarnóczon találtunk is kétféle csigolyát, habár elég gyé- 
ren és azok közt is a nagyobbakat csupán csak töredékekben. 
A 25. ábra a nagyobbik csigolyának egyik töredékét tünteti föl, 
mely erős elmeszesedést mutat és így teljesen kifejlett czápafélétől szár- 
mazhatik. A csigolyatest oldalán feltünők a hosszas elliptikus mély göd- 
rök és nyomai, melyekből két pár fekszik egymással szemben és melyek 
küllőformán a központ felé bemélyednek. Tökéletesen ilyen alakú és 
nagyságú csigolyát írt le és ábrázolt Dr. 0. JAckEL fennebb említett érte- 
kezésében (p. 33, t. II. fig. 21) és azt valami Carcharias fajtól származ- 
