TARNÓCZI CZÁPAFOGAK. 39 
Gavialis fogyra vonatkoznak, mely a párisi durvamészből került ki. Ez 
utóbbi ábrákhoz azonban már kevésbé hasonlítanak a tarnóczi fogak. 
Rövid leirásukat a faj meghatározása nélkül a következőkben adhatom. 
Gavialis sp. ind. 
II. tábla, 28. a—b ábra. 
A nyulánk fog, a gyöknek is egy részével, ívesen meg van görbülve 
és épen a zománczos korona tövében kettétörve. A korona hossza 15 mm. , 
a meglevő gyökérdarab 6 mm. A fog mind végig szabályosan hengeres, 
nagyon lassan és egyenletesen vékonyodik a gyök aljától föl a fogkorona 
hegyéig, mely az ábrázolt példányon le van ugyan törve, de egy második 
fog töredékén megvan s itt meglehetősen lekopott, nem éles csúcsba vég- 
ződő. A korona tövében a fog átmérője 6 mm., mig 6 mm.-rel lejebb a 
gyök átmérője lehet 7-5 mm. A gyök hengeres üreggel bir, mely a fog 
koronájába is felnyulik. A korona tövén ezen üregnek átmérője még 
2 mm. A korona felülete, tövétől a hegyéig, sűrű ránczokkal van borítva 
s ezektől érdessé, fénytelenné is vált, csupán a legömbölyödött hegyén 
vannak a ránczok lekopva. A fog hegyétől két oldalt egy-egy gyenge ge- 
rinczél bocsátkozik lefelé ; de az egyik körülbelől 8 mm., a másik már 4 mm. 
távolságban a csúcstól észrevétlenül átmegy és elvész a ránczosodásban. 
Egy az egyetem álattárában levő Ramphostoma gangeticum fogai- 
tól a tarnóczi fogak nagyon eltérnek; legfeljebb nagyságuk és nyulánk 
voltuk tekintetében hasonlítanak egymáshoz. A recens Gavialis fogai 
ugyanis mellső-hátsó irányban lapítottak és igen éles oldalélekkel vannak 
ellátva. Aztán a tarnóczi fogak sűrű ránczosodása helyett a recens Gavia- 
lis fogakon vékony és éles párhuzamos hosszvonalok láthatók csupán. 
A leírt fogmaradványok nyomán a fajt természetesen meghatározni 
nem lehet és így egyelőre csak a nemnek neve alatt akartam ezt az érde- 
kes leletet ismertetni. 
x 
IV. Végre az Emlósök osztályából is akadt több nagyon érdekes 
csontmaradvány a tarnóczi kövületanyagban, mely is két kis kúpos fog- 
ból és egy farkcsigolyából áll. Ezeknek közelebbi vizsgálata csakhamar 
rávezetett, hogy itt egy Delphinus maradványaival van dolgunk, melye- 
ket röviden szintén le fogok írni. 
Delphinus sp. ind. 
HM táblas 295a :brés 130. .0aba ábra. 
E maradványokat az egyetem állattani intézetének egy körülbelől 
15 m. hosszú Delphinus delphis vázával összehasonlítva, kitünt, hogy a 
két áralakú fog (29. a, b ábrák) és egy farkcsigolya (30. ábra) a nevezett 
