196 DI LÖRENTHEY IMRE 
nak, négy pár bordának megfelelő, hátsó töredéke, melynek lapján is lát- 
hatók az ellapult bordák nyomai és azok harmadikán a bordanyujtvány 
is, mely a hátpajzs szélén kinyúlik. A hátpajzs felületén csupán a csigo- 
lyáknak és bordáknak megfelelő ellapult csontrészek varrányai láthatók, 
szarutáblák benyomatainak semmi nyomával. Ezen körülmény és az, hogy 
a csontpánczél felülete sűrün tele van szúrágás-forma mélyedésekkel, a. 
jelenleg is Észak-Amerika délnyúgati folyamaiban élő Trionyx nemhez. 
tartozó állatra utal. Az előttünk fekvő töredékből következtetve, a mi ki- 
halt Trionyxfajunk körülbelül 28 cm. hosszú és 25 cm. széles hátpajzs- 
zsal birt.) 
Ennél sokkal teljesebb — sőt eddig egész Magyarországból a leg- 
teljesebb, — az a példány, melyet a VI. táblában ábrázoltattam. Ezt 1899 
május havában találták a kolozsvári :Nagy testvéreks kőfaragó. czégnek 
ugyancsak Kolozsmonostoron lévő kopaszhegyi (Dealu Goal) kőbányájá- 
ban, melyet a bányatulajdonosok készséggel ajándékoztak az Erdélyi 
Múzeum-Egylet ásvány-földtani gyűjteményének. 
Kevésbbé jó megtartású, de rendkívül tanulságos az a példány, 
melyet 1896 április havában találtak a kolozsvári Plecska-völgyben. Itt a. 
Szt-János kútjától négy lépésnyire, a kút fölött 2 m.-rel kincskeresők 
aknát ástak s innen, két méter mélységből került ki a szöveg között ábrá- 
zolt kőbél. Ez annyiból érdekes, mivel a teljes pajzsnak kőbele, melyen látni 
a csigolyák és bordavégeknek is a kőbélbe beletört részeit, sőt megvan a 
reá illő paizsnak is egy része, úgy mint az 1. csigolyalemeznek a fele, a. 
9. és 4. csigolyalemez teljesen, azonkívül a bordalemezek közül a máso- 
diktól a hatodikig, többé-kevésbbé jó megtartási állapotban. E faj pajzsá- 
nak mikénti domborodását egyedül ezen a példányon lehet tanulmányozni, 
mivel a VI. táblán rajzolt ép pajzs kissé el van lapítva. Csakis e példány- 
nál lehet a csigolyalemezeknek egymás között és a bordalemezekkel való 
összenövési módját tanulmányozni, mivel ezek egy része szétszedhető s. 
ismét mozaik módon összerakható. Ennél lehet látni, hogy e részek — a 
mint majd látni fogjuk — bizonyos eresztékek segélyével füződnek össze. 
E példány annyiból is érdekes, mivel a kőbél alatt a mészkőben sok rossz 
 megtartású csontmaradvány nyoma van, melyek valószinűleg ennek az 
állatnak a vastag csontjaihoz, sőt esetleg a hasi pánczéljához tartoztak. 
Ez arra vall, hogy e tropusi, vagy subtropusi folyami teknőst, elhalta után 
a folyóvíz nem vitte messzire, hanem még mielőtt a csontjai széthullottak 
volna, már a tengeri iszapba temetődött; mig a monostori gátnál talált 
példányok, a hol a végtagcsontoknak semmi nyoma, valószinűleg áz 
elhalálozási helyökről messzebbre vitettek. A mészkőben sok Anomya, 
valószinűleg az Anomya tenuistriata, DEsm. nyoma látszik. 
Miután e felső durvamészből való Trionyax maradványokat össze- 
hasonlítottam az észak-amerikai eoczénből és mioczénből; valamint a. 
