ISMERTETÉS, 219 
Igen érdekes a legfelső szintet képező homokkő, a mely a Sabal major, 
UuG. levéllenyomatokat tartalmazza. Ez a pálmafaj tudvalevőleg a harmadkor- 
ban élt s Burópában a középső-eocéntől kezdve a felső mioczénig volt eddig- 
elé ismeretes. Minthogy azonban dr. Párrv a stratigraphiai viszonyokból ki- 
mutatja, hogy a pálmafajt és egyéb kövült fatörzsdarabokat tartalmazó homokkő, 
még a felső-krétához, s nem az oligoczén-homokkövek csoportjához tartozik, 
úgy ezen harmadkorra utaló pálmafaj alapján, ezt a szárazföldi képződményt 
a mesozoikum és a kainozoikum határára tehetjük, Ott vagyunk tehát Dal- 
máczia liburni vagy protoczén emeletének a színtáján. 
A cerithiumos rétegek új fajai a következők: Cerithium  Herepeyi, 
C. Alwincziense, €. Kochi, C. Lóczyi, C. Apulumium, Melamopsis cfr. gallo- 
provincialis n. var. transylvamiensis, Nertta granulata, N. spinosa, Pyrguli- 
fera Böckhi, P. decussata, Transylvanites n. g. Semseyi, Hemisinus ornatus, 
H. pulchellus, Gyrena  dacica. 
Az elősorolt három rétegcsoport kövületeit a szerző három külön rovat- 
ban csoportosítja, s a fajokat több ismert fontosabb lelőhely fajaival, vala- 
mint az említett három rétegcsoport fajait egymással is összehasonlítja. Saj- 
nosan nélkülözzük azonban a munkában az ismert fajok függőleges elter- 
, jedésére vonatkozó összehasonlítást. Pedig az 53 ismert faj, a melyeket a 
szerző paleontologice is leír, megérdemlette volna, hogy a legapróbb rész- 
letekig kimutassa ezeknek függélyes előfordulását is. A szerző odaállítja a 
kövületek jegyzékét és fontosabb termőhelyeit, de ezeket összehasonlítólag 
nem dolgozza föl. Sőt mintegy kicsinyli a különböző szintekkel való egybe- 
vetést, a mikor azt mondja, hogy emeggyőződésem szerint azon sok színtáj 
között, mely az irodalomban épen a felső-krétában szerepel, nem egy csak 
fáczieskülönbségen alapszik. Ha úgy is van, a mint a szerző mondja, még 
akkor sem szabad egy akadémikus értékű munkában, az összehasonlításokat, 
percentuális egybevetéseket mellőzni. Mert ha valabol, úgy épen a strati- 
graphiában van helye a legaprólékosabb részleteket felölelő összehasonlítás- 
nak. Hiszen látjuk, hogy korunk legszellemesebb stratigraphusai is milyen 
részletesen hasonlítják össze és csoportosítják anyagukat. 
A tektonikai viszonyok és végkövetkeztetések fejezetében a szerző össze- 
foglalja az eredményeket. A Maros jobb partján levő felső-krétakorú rétegek, 
a neokom kárpáti homokkőre általában diszkordásan telepednek; 20—302 
alatt kelet vagy kelet-délkelet felé dűlnek gyűrődés nélkül, de több párhuzamos 
lépcsősvetődéssel zavarva, a melyek még az ó-harmadkori rétegeket is érik. 
Majd igen biztos vonásokkal rajzolja meg a szerző a kréta-tenger elterjedését 
a nyugat-erdélyi hegységben. Munkájának tükre ez a fejezet, a melyet olvasva, 
az apró hiányok mind elenyésznek szemünk elől, a becses eredmények mellett. 
A második főrészben 86 faj konchyliának paleontologiai leirását talál- 
juk. A szerző 25 ismert és 12 új fajta kagylót, 28 ismert és 21 új fajta 
csigát ír le részletesen. Az új fajokat szabatosan és röviden, a mellett szép 
magyaros nyelven írja le. A csigák között egy új nemet is állít fel, a Tran- 
sylvanites novum genust, a melynek kúpalakú háza és mély köldöke van. Kerek 
nyilása és tölcsérszerű köldöke a turbókra emlékeztet, csorgója (AusguB) a 
pyrguliferákhoz közelíti, diszítése pedig némileg a cosiniák diszítéséhez hason- 
