IRODALOM. 299 
gresteni rétegek a tarka keuperen, sőt a triasdolomiton fekszenek. Ezt a tüne- 
ményt az ú. n. ckinyujtásos-tól (Auswalzen), a mint azt némely geologusok 
HErm A. után föltételezik, meg kell különböztetni. A. míg ez valamely réteg- 
csoport tömegének nagyobb felületen való szétoszlását eredményezi, a mi 
mellett persze a vastagsága kisebbedik: addig az odaszorítás és feltolás a 
tömeget szabálytalanul kisebb területre szoritja össze, úgy hogy a rétegcsopor- 
tot egyes helyekről kisajtolja, azt szétszakítjaa hogy más helyeken, a hol ür 
keletkezett, összepréselje. Ezt a tüneményt ép úgy vissza lehet vezetni a kőzet- 
tömegeknek azon alkalmazkodására, melyet azok a reájuk ható 
erőkkel szemben különböző ruganyosságuk és plasticitásuk 
alapján mutatnak, mint pl. a rendes gyűrődést. 
A pikkelyeknek délfelé való előnyomulása az áttolásnál nagyon egyen- 
letesen történt, még pedig úgy, hogy az illető pikkelyek az egész vonalon 
vagy egyenletesen tolattak előre vagy hogy egyes részek oldalt tovább halad- 
tak, mig mások hátramaradtak. Ezek a viszonyok nyilván az ellentálló képes- 
ségtől függnek legfőképen; az első eset ugyanis egyenletes, a második kisebb, 
. a harmadik nagyobb ellentállásra mutat. Az előrenyomuló pikkely vagy leve- 
lekre van bontva, a melyek lépcsőfokszerűen vannak előre 
tólva, vagy lassú ívalakú hajlás vagy pedig sigmoid eltolás követ- 
kezik be. Miután a kis leveles eltolások dél felé feltolt rögökhöz tartoznak, 
azért őket közelebbről PHnrzrrpi E. értelmében diagonális eltolódások- 
nak lehet venni, azaz oly haránteltolódásoknak, a melyek felfelé 
irányult mozgással függnek össze. 
H dislocatiók: a váltakozás, a fiatalabb rétegeknek idősebbekre való 
feltolása, diagonális levelek és sigmoidák a gyűrődéssel és áttolódással szo- 
rosan összefüggnek, míg más mozgásoknak, pl. sülyedési töréseknek nyomai 
a redőkön belül biztosan megállapíthatók nem voltak. De vannak a hegység 
szélén törések, a melyek különösen a hegység keleti és déli peremén tisz- 
tán felismerhetők. 
Daczára a geologiai szerkezet egységes voltának, a magas- és subtátrai 
zónák között mégis vannak egyes különbségek, a melyek arra vezethetők vissza, 
hogy a sokkal szabályosabb felépítésű subtátrai régióban a gyűrődések és fel- 
tolódások sokkal szabadabban és akadálytalanabbul mehettek végbe. 
III. Az üledékek sorozatát megnyitó permi homokkő az öőshegység 
különböző képződésein fekszik és bázisán gránittömzsökből álló alapcon- 
glomeratot tartalmaz. A Tátra gránitja tehát a permelőtti idő- 
ben képződött. Az üledékek és a kristályos palák dülése között feltünő 
ellentét észlelhető. Míg ugyanis az üledékek É felé, addig a kristályok palák 
D és DK felé dűlnek, a mi arra enged következtetni, hogy az őshegységet 
a perm előtti időben oly erő emelte fel, mely a krétakorban és az ez után 
bekövetkezett gyűrődés irányával ellentétes irányú volt. Az őshegység azután, 
mint az az idősebb palezozoieum hiányából kitünik, hosszabb ideig szárazföld 
volt, míg a permikorszakban nemcsak hogy ellepte a tenger, hanem abra- 
dálta is. A permi formatió egyenletes kiképződése arra vall, hogy a perm- 
előtti Kárpáthegységa perm alatt erős feltöltésnek volt kitéve. 
A triasban eleinte az egész Tátrában egyenlő viszonyok uralkodtak, de 
