230 IRODALOM, 
már a középső triasban indult meg az a differenciálódás, a mely egy déli 
magastátrai és északi subtátrai faciesterületnek megkülönböztetését tette szük- 
ségessé. A subtátrai zónában a középső triasban és még a keuperben is hatal- 
mas dolomitok és crinóida-meszek rakódtak le, míg a magastátrai zónában 
csak szegényes, szárazföldi maradványokat tartalmazó üledékek képződtek. 
A dolomitnak és tarka keupernek a subtátrai zónában való bőséges lerakó- 
dása által a tengerek mélysége kiegyenlítődött és úgy látszik, hogy ez által 
váltak lehetségessé azok az egyenlő lerakódási viszonyok, a melyek a két 
faciesterületen az alsó-lias kezdetén a gresteni rétegek lerakódásában mu- 
tatkoznak. 
Az alsó-liastól az alsó krétáig mindkét zónában majdnem kizárólag oly 
meszes üledékek uralkodnak, a melyeknek szerkezete azt bizonyítja, hogy 
ebben azidőbenmindkét fáciesterületet mélytenger borította. Meg 
kell itt jegyezni, hogy az üledékek minőségére és egymásutánjára való tekin- 
tettel a Tátrában két nagy lerakódási phasist lehet megkülönböztetni. 
Az első a permformatiótól az alsó-lias legmélyebb emeletéig tart bezárólag, 
és continentális lerakódásoktól (agyagok, homokok és conglomerátok) van jel- 
lemezve; a másodikat, az alsó-liastól az alsó-krétáig terjedőt ellenben az 
említett meszes, organogen üledékek képezik. 
Azok a nagy geodynamikai változások, melyek a felső. kréta kezdetén 
a föld felületének nagy részén végbementek, a Tátra fejlődésében is mutat- 
koznak, a mely a felső-kréta kezdetével — úgy mint bizonyára az 
egész Kárpáthegység — a hegyképződés és tengeri ingressió ismé- 
telt váltakozásának phasisába lép. Az alsó-krétakor végén és a felső- 
kréta lerakódása előtt nemcsak a hegység gyűrődése vette kezdetét, hanem 
a fölemelt terület már denudátiós reliefet is mutat. A felső-kréta sehol sem 
fekszik közvetlenül az őshegységen, a mi azt bizonyítja, hogy ekkor a hegy- 
ség ősköőzeteit még a mesozoi közetek fedték. A leghatalmasabb felső-kréta- 
korú képződményeket a későbbi főáttolódás irányában találjuk, de az áttoló- 
dás maga az eoczén előtti főgyürődés műve, mert ez már a felső- 
krétát is érte. A felső-kréta lerakodásai az eoczénnel egy ponton sem érint- 
keznek ; sedimentálásukat újabb gyűrödések szakították meg, a melyek nemcsak 
az idősebb üledékeket, hanem a krétamárgákat is érték. Ez a fiatalabb gyűrő- 
dés az eoczén lerakódása előtt történt és kétségkívül a Tátra főögyűrődé- 
sének tekintendő. Az eoczén-conglomerátok és brecciák transgredálón fek- 
szenek a különböző képződményeken, részben a kristályos palákon is és 
anyaguk az összes régibb tátrai kőzetekből áll. A felső-kréta lerakódása előtt 
s az eoczén-üledékek képződése előtt és közben a tekintélyes magasságra ki- 
emelkedő hegység denüdatiónak volt alávetve. Már ekkor, az eoczén lerakó- 
dása előtt, a Tátrahegység — a kristályos és meszes zónát tekintve — 
általában mai alakját mutatta. A flysch gyűrődése lényegesen idősebb, mint 
a II. mediterran-emelet és a fiatal mioczénkorú gyűrődés, melyet ezelőtt a 
fögyűrödésnek tekintettek, s a mely Kárpátoknak csupán északi peremét érte. 
Összefoglalva a tett észleléseket, az a gyanú ébred, hogy az oldalnyomás 
és megtolás egymagában a Tátra sajátos tektonikáját nem hozhatta létre. Ha 
azonban föl lehetne tenni azt, hogy a tangentiális nyomással egy- 
