FÖLDTANI KÖZLÖNY 
XXXIII. KÖTET. 1903. JULIUS-SZEPTEMBER, 7—9. FÜZET, 
A DUNA-TISZA KÖZÉNEK AGROGEOLOGTAT LEÍRÁSA. 
TREITZ PÉTER-től 
(VII-ik táblával). 
Domborzati viszonyok. 
A Duna-Tisza köze, a Nagy-Alföld nyugati része, az egész medenezé- 
nek !/3-át foglalja el; északról délfelé lejtő sik, melyen három plateaut 
különböztethetünk meg egymás fölött. 
Az északi rész a legmagasabb, rajta egyes dombvonulatok egész 300 
m. magasságig emelkednek a t. sz. fölé: ezek a cserháti andesithegység- 
nek nyulványai és vékonyabb vagy vastagabb lösz- s homoktakaróval van- 
f nak borítva. Az utolsó dombhát azon nagy törmelékkúpra települt rá, a 
melyet a Duna a plioczénkor végén Szt-Lőrineztől Ecserig huzódó ivben 
rakott le. 
A dombvonulatoktól délre kezdődik a második magaslat, az, a mely- 
nek t. sz. feletti magassága 110 és 140 m. között váltakozik. A felszin 
általában futóhomok, a mely az ó alluvialis és új diluvialis agyag- és 
iszaprétegekre van rátelepülve. A homokot az uralkodó északnyugat irányu 
szél a mai Duna völgyéből hajtotta fel a magaslatra s innen le a Tisza 
völgyébe, beborítva lassankint az itteni lösz felszint. A magaslat dél felé 
emelkedik s ráfut a harmadik terrasszra a telecskai löszlapra. A határon 
a legmagasabb, hol egyes homokdombok 170 m.-re emelkednek a tenger 
színe fölé. 
A harmadik terrasz a telecskai löszlap, a térképen Szabadka és Kula- 
Verbász közé eső terület, mely meglehetősen sík, északnyugatról délkelet 
felé lejt, t. sz. magassága északon 130 m., délen 100 m. Anyaga lösz, a 
felső részen Szabadka— Baja között homoklösz ; tekintve a homok közelsé- 
gét, ez csak természetes következménye származásának. E vonaltól dél 
felé anyaga mindinkább finomabb lesz, a Bajmok— zentai vonaltól délre 
a termőréteg alatt már typusos löszt találunk. A negyedik magaslat a 
xX Ezen értekezés a Földtani Társulatnak augusztus hó 28-tól szeptember hó 
4-ig tervezett kirándulására iratott. Szerk. 
Földtani Közlöny. XXXIII. köt. 1903. 90 
