2998 TREITZ PÉTER 
löszlap körűl terül el, s alluvialis löszszel van borítva. Ez a Dunának és 
Tiszának ó-alluvialis ártere volt, a melybe a Duna és Tisza mai medrei- 
ket ásták bele; a régi folyóvízi lerakódások majdnem mindenütt mostkori 
löszszel vannak befödve. A száraz területre hullott por typusos löszszé vált, 
a vízállásos mocsaras területre hullott porból agyagos tömődött földréteg 
keletkezett. Ezen alsó mostkori löszterületek, bár nem alkotnak össze- 
függő leplet, a folyók régi ágai által számos kisebb-nagyobb szigetre osz- 
tattak, mégis löszanyaguk és 80—90 m. között lévő tengerszini magas- 
ságuk hasonló eredetre vallanak. Ez a löszréteg még ma is növekvőben van. 
A folyók völgyében találjuk a legfiatalabb képződményeket, a magas- 
latokon, a holtágak mentén löszt és homokot, a mélyedményekben homo- 
kos agyagot és szurokföldet. A mélyedmények nedves esztendőkben ma is 
megtelnek vízzel s a mélyebb fekvésű területeket több évre hasznavehetet- 
lenné teszik. 
Geologiai viszonyok. 
A vázolt domborzati viszonyok következő geologiai tényezők beha- 
tása alapján alakultak ki. 
Harmadkor. 
Az idősebb harmadkorban a trachyt- és andesiteruptiók következté- 
ben az Alföld nagy medenczéje behorpadt, a kitörések mentén pedig nagy 
beszakadások történtek. Az Alföld nagy medenczéjét mély tó foglalta el, 
melyből hatalmas vastagságu agyag- és homokrétegek rakódtak le, a szé- 
leken — a hol a víz nem volt oly mély — a rétegek természetesen sokkal 
kisebb méretűek voltak. . 
A pontusi tó vizének lefolyása következtében a levantei kor bekö- 
szöntésével már annyira leapadt, hogy a régi pontusi lerakódásoknak 
legnagyobb része szárazzá vált. Bizonyítja. ezt azon körülmény is, hogy a 
Dunántúl nagyon sok helyütt a pontusi rétegek felszíne vörös, vasas 
anyag, a mely egy egészen fehér, alsó agyag- vagy homokrétegen fekszik. 
Úgy a felső réteg erősen vasas, mint az alsó réteg teljesen vastalan volta 
egy régi buja mocsárnövényzetnek, illetve ezen vegetatiótól képződött hu- 
mus hatásának eredménye. . 
A pontusi rétegek nagy része Dunántul a levantei időszak alatt is 
szárazon maradt. A levantei tó tükre is folyton sülyed, mindig több és 
több terület marad szárazon, úgy hogy a mai mélyebb területeken is meg- 
találjuk a lösz alatt a pontusinál sokkal fiatalabbkorú lerakódásokban a 
régi szárazföldre valló vasas agyagot. 
" HALAvÁTS GY.: A balatonmelléki pontusi korú rétegek faunája. III. sztrati- 
grafiai rész. A Balaton tudományos tanulmányozásának ez. mű I. kötete. 
