A DUNA-TISZA KÖZÉNEK AGROGEOLOGIAI LEIRÁSA. Al 
fontos szerepet játszik a hulló por, a hegységeknek a síkságra ereszkedő 
lejtőin a termőtalaj nagyon kis része származik az alapot alkotó anya- 
kőzet elmállásából, főrészét mindig a hozzákeveredett hulló por teszi. 
A por évek során át folyton hullott, évről évre humuszos anyagokkal 
fedetett be, melyek azt feltárták s agyagossá tették. Ezért találunk a tér- 
képen feltüntetett részeken mindenütt vörös vasas agyagot, mint régi 
letarolt erdő humuszhatásának eredményét. 
Diluviális lösz termő talaja. A barnás sárgára festett diluviá- 
lis. löszhátak feltalaja vályog, a mi majd homokosabb, majd agyagosabb, 
de mindenütt nagyon humuszos s a humuszréteg rajta rendesen 5—6 dm 
vastag. Mésztartalma 2— 8 0/9 között ingadozik, ennélfogva laza morzsás 
szövetű talaj, melyet minden időben könnyen lehet művelni, s az időjárás 
viszontagságait könnyebben viseli el. Vizes vagy székes folt kevés és csak 
a völgyekben fordul elő rajta. Általában ez alkotja hazánknak legbiztosabb 
termésű részét. 
A Budapest felett fekvő löszhátak talajai már agyagosabb termé- 
szetűek, bennök kevesebb mész van, ennélfogva sokkal kötöttebb talajok, 
mint a déli részen fekvők. Helyenként egész vörös vasas agyagos vályog 
a feltalajuk, mely már az aszályos időt jobban megérzi, mint a telecskai 
felszín vagy a Budapest alatti balparti löszhátak termőtalajai. 
A nagy homokterület termótalaja. A Duna-Tisza közén a 
legnagyobb területet a homok és homokos talajok foglalják el. A vázolt 
terület e részén a homokos talajoknak minden változatát fellelhetjük. 
A térképen a homok kétféle színnel van jelölve, tiszta barna színnel és 
barna alapon fekete pontozással. A barna szín azon területeket jelzi, a 
melyeken a homok már többé-kevésbbé kötött állapotban van és nem 
mozog, legföllebb aszályos időben, nagy szél előtt fut. Ezeken a részeken 
a homok agyagos — 4— 6 9/9 agyagos részt — tartalmaz ; a homoktalaj - 
nak ezen állapotát kötött névvel jelölik. 
A pontozott jelzéssel feltüntetett foltok a buczkacsoportokat, a hal- 
mos homok területét ölelik fel, melyeken laza, mozgó futóhomok 15—20m 
magas buczkákká van felhajtva; a homok itt még ma is folyton mozog. 
Vannak egyes magas buczkák és egész homokvonulatok, melyek felülete 
egészen kopár s az egész buczka évente néhány czentimétert halad dél- 
keleti irányban előre. Az egyes buczkacsoportok hegyekként emelkednek 
ki a sik kötött homok területből és a buczka közötti völgyek feneke is 
magasabb, mint a dombcsoportot környező lapos. 
A kötött homok területeken mindenütt víz áll, kisebb-nagyobb tavak, 
hosszú keskeny vízerek vonulnak rajta rendesen északnyugat— délkeleti 
irányban végig. Ezek a laposak a Dunavölgytől egész a Tiszavölgyig köz- 
