332 SCHAFARZIK FERENCZ 
melyek mentén á nyugati gránitvonulat horstszerű felbukkanása követ- 
kezett be. ; 
A IX. mészzónában különböző eruptiv kőzeteket találunk, a melyek 
közűl fölemlítjük a jurát és krétát áttörő pikriteket Stájerlak-Aninánál és 
a Corra-tól ismertetett ú. n. banatit-vonulatot Bogsán és Moldova között, 
melyeknek érdekes ásványi kiválásokban oly gazdag contact szegélyük 
ván az eruptiótól áttört jura- és krétakorú mészkövekben. Ez erüptiv 
tömegek kőzetei többnyire csak kürtőkitöltéseket képviselnek és változó, 
de leginkább dioritos vagy granodioritos összetételüek. A magyar geologu- 
sok, a kik itt dolgoztak, igen fiataloknak (mediterran) tekintik, míg LAPPA- 
RENT esetleg középkrétakorúaknak tartja. 
Az alaphegységnek a mészkővönulattól nyugatra még felbukkanó 
részei és szigetei, így a Duna melletti Lokva injiciált palái és a Versecz 
melletti szemes gneiszok jelzik végre a krassó-szörényi hegységnek a 
magyar Nagy-Alföld teknője felé eső látható végét. 
Hegységünkben egy kitünően jellemző centrális zóna fölismerése 
annak tektonikáját sok tekintetben más, hasonló szerkezetű lánczhegy- 
ségekhez közelíti, nevezetesen az Alpokhoz. A csekélyebb szélességtől 
eltekintve, a különbség az, hogy a mi centrális területünk sokkal idősebb, 
mint az Alpoké és a nagyon előrehaladt erosió következtében a kisérő 
lánezok felett (legalább a Duna felé) kevésbé jút domináló szerepre mint 
az Alpok centrális massivjai az eléjük települt ránczokkal szemben. 
Azelőtt a mi centrális zónánk is magasabb és az összeszorító gyürődési 
folyamat előtt bizonyára jóval szélesebb is lehetett. Sok tekintetben tehát 
választóvonainak fogható föl, a mely valószinüleg a mesozoi tengerrésze- 
ket nagy hosszúságban elválasztotta egymástól. Ebben a körülményben 
lelheti talán magyarázatát nevezetesen a tithonlerakódások különböző ki- 
képződése, mely valamennyi geologusnak feltünt, a ki az Alduna mentén 
dolgozott. 
x 
Miután hegységünk különösen a tithon lerakódása után és főkép 
még a krétában is számos hosszanti törés kiséretében emelkedett, az 
egész krétakoron és az ó-téreczieren át szárazföld volt. Sehol se találunk 
a szóban forgó hegyrendszer területén oly lerakódásokat, a melyek arra 
utalnának, hogy az ezen idő alatt tengerrel lett volna borítva. Sőt a 
hegység külső szélén sem találjuk az óterczier lerakódásoknak még csak 
csekély nyomát sem, pedig tudjuk, hogy az eoczén tenger a román olda- 
lon a déli Kárpátok lábát mosta és hogy e korok tengerei benyultak az 
erdélyi részekbe s ennek következtében alighanem hegységünk közelébe 
is. Az akkori nyugati part azonban sokkal távolabb lehetett a mai hegy- 
ségtől, a mit az I. mediterran emelet és a schlier korában is constatálhatunk. 
Most aztán az Alföld további sülyedései következtek be, a minek 
