AZ ALDUNAI VASKAPU-HEGYSÉG RÖVID VÁZLATA. 333 
folytán a mediterran tenger az oraviczai mészhegység nyugati széléig 
nyomult előre. Továbbá bekövetkezett a süppedések elárasztása hegysé- 
günk belsejében is, a melyek közül fölemlítem a mehádiai fjordszerű 
öblöt, az Almás beszakadást és a Szikievicza melletti sülyedést, a me- 
lyekben először elegyesvizű üledékek rakódtak le barnaszén-telepekkel s 
erre azután a mehádiai öbölben a tisztán tengeri lerakódások is. Az orsovai, 
valamint a román bahnai öblöt a II. mediterran emelet idejében tengeri 
üledékek töltötték ki. Hogy pedig a Duna mai vonala sem maradt mentes 
a tenger hasonló benyomulásától, Szvinyicza és Jucz között az a kis 
mediterran medencze bizonyítja, a melyben tisztán tengeri üledékek 
rakódtak le. 
Erre most már a hegységnek emelkedése következett s ha a Duna 
vonalán a felső mediterran emelet idejében a magyar medencze és kele- 
tibb területek között valamelyes összeköttetés fenn is állott, ez a reá 
következő időben ismét megszakadt. Erre következtethetünk egyrészt az 
utolsó mediterran üledékek, nevezetesen a lajtamésznek Szvinyicza, Orsova 
és Mehádia melletti meglehetősen magas fekvéséből, másrészt pedig a 
szarmata tenger visszavonulásából. A mehádiai öbölben a part Jablani- 
czáig húzódik vissza, a Duna vonalában ellenben már csak Orsovánál 
találunk szarmata rétegeket, míg a tenger a hegységtől nyugatra a mol- 
dovai öbölig húzódott vissza. Így tehát a (ID mediterran tenger eddigi 
csatornája szárazfölddé lett. 
Az erre következett tengerek, a pontusi és levantei tenger, többé 
nem érik már el e csatorna szintjét. 
E szárazföldi időszakban a bő csapadékoktól táplált sebesfolyású 
hegyi patakok bizonyos vonalakat választottak maguknak medrekül. Igy 
a szerbiai Porecka lehetett az — a mint ezt már PereRs K. Die Donau 
czímű tanulságos művében (5) gyanítja — a mely a juczi gabbromassivum- 
tól keletre a Duna mai folyását elérte és vízmennyiségének megfelelően 
kimélyítette. A tiszoviczai, plavisevicza-dubovai, ogradinai és jeselniczai 
kisebb patakokon kívül főkép a bővízű Cserna volt az, a melylyel a Po- 
recka egyesülve a román Alföld felé sietett. 
Másfelől azonban a Berzászka-patak lehetett az, a mely a mai Dunáé- 
val ellentétes folyással igyekezett a pontusi, illetve a levantei tenger 
mélyedményei felé. 
Berzászka és Jucz között a lapos vízválasztó, t. i. a szárazzá lett 
és nem igen jelentékenyen fölemelt csatorna, hegységünknek ép a cen- 
trális zónájára esik, a mely tehát ebben a legfiatalabb terczier korban 
is a vízválasztó szerepét játszotta. 
A föld további fölemelkedése elválasztotta a levantei idő végén a 
magyar medenczét a nagy levantei tengertől. Erre aztán NEUMAYR (7) 
tanulságos fejtegetései szerint az zgei szárazföld beszakadásai következtek ; 
