AZ ALDUNAI VASKAPU-HEGYSÉG RÖVID VÁZLATA, 335 
Másfajta sülyedés, nevezetesen az előbb tóval, később pedig mocsár- 
ral borított Alföld alapjának a sülyedése, mint a hogy azt 1891-ben 
PxwxcK A. (8) állította és majdnem egyidejüleg Hanzavárs GyurA (9)? is 
föltételezte, talán egyáltalán nem vagy csak a neogen üledékek ulána 
tömörödésének csekély mértékében következhetett be. 
Azokat a mélyedéseket, a melyek különösen a diluviális üledékek 
utánaereszkedéséből származtak, a folyók homok- es . iszaptömegei foly- 
tonosan és pedig a juczi torlasz mindenkori magasságáig vagy még azon 
fölül is feltöltötték. 
Jelenleg az Alföld feltöltése a gátbevágás magasságával meglehe- 
tősen egyensúlyban van. A folyóknak a medencze felső szélétől az alsóig 
bizonyos esése van (így pl. a Dunának 96-38 m-ről Budapest mellett 
62:18 m-re Báziás mellett) és az Alföldnek legmélyebb, a kifolyáshoz 
legközelebb fekvő részeiről is minden víz eltünt. A folyóknak azonban 
még ma sincsen teljesen kiegyenlített esésük és még röviddel ezelőtt sza- 
bálytalan folyással ide-oda vándoroltak. Ha azonban az aldunai gát mé- 
lyebben be lesz vágva; akkor e körülmény természetes következménye- 
képen a folyamrendszernek is mélyebben kell magát az Alföld talajába 
bevájnia. Röviden mondva a magyar Alföldben a diluvium és alluvium 
alatt folytonosan összezsugorodó, 8 RICHTHOFEN (10) értelmében vett nor- 
mális relictumos tóval van dolgunk, mely jelenleg teljesen ki van már 
töltve. 
x 
Miután a fönnebbiekben röviden hegységünk belső szerkezetét és 
annak jelentőségét vázoltuk, legyen most szabad a Báziás és a Vaskapu 
közötti vonalat behatóbban szemügyre venni. 
X Az artézi kutak furásánál constatált ama tény, hogy a legfelsőbb levantei 
Vivipara Böckhi-horizont Zombortól Szarvasig, azaz kb. 165 km. vízszintes távol- 
ságban pontosan 1"/o0-es esést mutat, még az egykori levantei tófenék termé- 
szetes egyenetlenségének tekinthető. A lencsealakúan kiékelődő diluviális lerakódá- 
sok nézetem szerint a folyton eltolódó deltaüledékekben jobb magyarázatot lelnek, 
mint kiáradó folyók okozta árvizek föltevésében. A folyóknak ide-odavándorlása 
természetszerűen csupán abban a mértékben történhetett, a mint azt az időről- 
időre képződött, kész deltavidékek megengedték. A mi végül a szárazföldi csigák- 
nak mélyen fekvő diluviális rétegekben való előfordulását illeti, (a szentesi furó- 
lyukban 154 és 184 m. között), úgy ezek könnyen belejuthattak a tóba a minden 
oldalról beszakadó folyók deltatorkolatainak  partjairól, — Szentesnél talán a Duna 
deltája felől jövő áramlás által. 
