340 SCHAFARZIK FERENCZ 
A bal parton találjuk a keleti határt, valamint még néhány gránit- 
kitörést a Sztenka-hegy lábánál s ez egyszersmind az a pont, a hol gráni- 
tunk a kristályos palapadokkal együtt sziklaküszöböt, a sztenkai kataraktot 
képezi. 
Innen lefelé a kameniczai völgyig a kristályos palák alkotják a bal 
partot, míg azokat lejebb a ljubkovai és szikeviczait neogén öböl kép- 
ződményei fedik el, a melyek Böcxkn János fölvételei szerint édesvizi le- 
rakódások. Az Oraviczapataknak Alsóljubkovánál való betorkolása és 
Berzászka község között azután az alsó kréta márgátval találkozunk, a 
melyek itt orbitulinák és gryphaeák jelenlétéről ismerhetők fel. Ezen 
közvetetlenül a kristályos alaphegységre települt és hatalmas diluviális 
lerakódásoktól körülvett előfordulást már TizxrzE EmiL jelezte. Ez az a 
részben erosió, részben pedig neogén képződményekkel való eltakarás által 
elszigetelt részlete azon krétavonulatnak, mely tovább északra, nevezete- 
sen Ravenszka községtől K-re plateauszerűleg lép föl és számos dacit- 
eruptiótól van áttörve. 
Berzászka legközelebbi környéke, valamint a Duna bal partja Koz- 
láig csak az /. csoport kristályos palátból (gránitos gneiszok, amphiboli- 
tok stb) áll, a melyek itt DDNy-i csapással a Dunáig érnek. E szakaszon 
csupán még az erősen gyürt paleozoos (culm) agyag- és guarczpalák 
előfordulása említendő meg, melyek éppen a Duna térdalakú hajlásánál 
nagyobb kiterjedést mutatnak. 
Kozlánál a centralis zónánk peremét érjük, t. i. a VII. vonulatot, a 
melyet Júczig végig követhetünk. Miután a vonulat e legalsó része DDK- 
nek csap és a folyam a vonulatot követve abba vájta medrét, e szakaszon 
hosszanti völgyben vagyunk. 
A most következő üledéksorozat legrégibb tagjai az alsóbb dyas 
vörös homokkövei, továbbá vörös porphyrconglomerátjai és brecciái. É-ról 
jőve a Muntyana nevű egykori határőrház romja közelében találjuk a por- 
phyros kőzetek első csekély nyomait, a hol ezek a liasrétegek alatt fek- 
szenek ; lefelé azonban, nevezetesen a Jeliseva és Sztaristye patakok tor- 
kolatánál, már uralkodó elterjedést mutatnak. A porphyrtufák fekvőjében 
T. Rorn LaJsosnak a Jeliseva és Sztaristye völgyben tett észlelései szerint, 
szürke, homokos, finom palás homokkövek és homokos agyagpalák van- 
nak, a melyekben a többi között Hymenophyllites semialatus, GEIw., 
Odontopteris obtusiloba, Naum. és Walchia piniformis, ScHLoTH. sp. for- 
dulnak elő (20,123), a melyek a vörösfeküre jellemzők. 
A porphyr kitörések, melyek durvább és finom tufákat óriási töme- 
gekben szolgáltattak, az előbb említett alsódyaskorú üledékeken áttörtek 
(20,124). Ezen eruptiók anyaga részben kemény felsites guarczporphyr, 
illetve porphyrit, mely tömzsöket, (a legjelentékenyebb Izlásnál szorosan 
a Duna mellett fekszik) teléreket és takarókat alkot, részben pedig többé- 
