362 SCHAFARZIK FERENCZ 
viszonyairól kell néhány szóval megemlékeznünk, a mit legjobban néhány 
profil segítségével tehetünk. 
A mellékelt IX. táblán Mehádia és lerleslestürálő geologiai térképe 
alatt az egész szóban forgó területen Ny—K-i irányban átfektetett profil 
látható. 
Az ettől átszelt területet a palás-kristályos kőzetekből álló Sesimin- 
hát két üledékes zónára osztja. A nyugati zóna meredeken begyűrt syn- 
klinális, a melynek magját alsó és középliaskorú fekete palák alkotják, 
míg fölemelkedő szárai lias-rhátiai guarczit-homokkövekből és konglomerá- 
tokból, porphyr-konglomerátokból és arkozákból (verrukano) s végül ma- 
gukból a porphyrtelepekből állanak, mely utóbbiak alatt mindkét oldalon 
a mélységből meredeken fölbukkanó phyllitek és egyéb palás-kristályos 
kőzetek települnek. 
Ennél sokkal bonyodalmasabb a Csernavölgy üledékes vonulata. Itt 
már nem beszélhetünk többé egy egyszerű synklinálisról, mert e helyen 
több rövidebb redő magját pillantjuk meg, melyek a völgy két oldalán 
tengelyeikkel egymással antiklinálisan szemben fekszenek. Ennek közepén 
pedig a tulajdonképeni antiklinális helyett rupturák mentén föltólt gránit- 
horst-ot látunk, a mely a Csernavölgy tektonikáját még érdekesebbé teszi. 
Hogy a Csernavonulat tektonikai részleteiről minél jobban tájéko- 
zódhassunk, a Csernavölgy négy profilját mellékeljük ide (X. tábla, 
6— 9. ábra.) 
Míg ezek közűl a legfelsőben, mely a Csernavölgyet a hét meleg 
forrásnál átszeli, a gránit elég nagy szélességben jelenik meg a fölszinen, 
addig azt a két alatta következő átmetszetben, melyek közül az egyik a 
Herkulesforrásnál, a másik az artézi kútnál keresztezi a völgyet — a 
mesozoi üledékek mindinkább nagyobbodó redője fedi. 
A hét melegforrásnál a hőforrás közvetetlenül a gránitból tör elő, 
lejebb pedig a tithonmész szakadékaiba kénytelen ömleni. Az egész forrás- 
hasadéknak ez — t. i. a Herkulesforrás — a leggazdagabb forrása, a mely 
igen jelentékeny hőingadozásairól (64"-tól egészen 20 C" alá) ismeretes. 
Ez a tünemény bizonyára a szakadékos mészkőbe behatoló légköri viz- 
zel — kiváltképen a hó olvadásakor — áll összefüggésben. 
A hévvizet végül magán a fürdőhelyen látjuk a liaskorú palákból 
fölszállani (Lajosforrás stb.), déli végén pedig a ZsIGmonpvY VILmos-tól fúrt 
274 m mély artézi kút nagy mennyiségben szolgáltatja azt. A fúró a 
fekete liaspalákon nem hatolt keresztül s nem érte el a gránitot, mely 
kétségen kívül itt is azon kőzetnek tekinthető, mely a vizet szolgáltatja. 
