366 IRODALOM. 
tigraphiai szempontból értékkel bíró 20 faj közül 15 olyan, a melyek eddig 
csak magasabb szintből voltak ismeretesek; a többi 5 faj közül négy alsóbb 
és felsőbb szintben is előfordul és csupán egy, a Planorbis solenofides, LŐRENT., 
ismeretes tisztán alsóbb szintből. E fauna uralkodó alakjai: Mikromelania ? 
Fuchsiana, Bgus., Pyrgula imcisa, FucHs, Limnocardium subdesertum, LŐRENT., 
Congeria ungula-caprae, Müsxsr. és még vagy hat faj. Különös érdekességet 
kölcsönöz e faunának az a tény, hogy 3 faj: a Hydrobia scalaris, Fucns, 
Valvata kúpensis, FucHs és Valvata minima, FucHs a megarai (Görögország) 
plioczén édesvizi rétegekben is előfordul s így e két távolfekvő lelethelyet 
némikép egymáshoz közelítik. 
A kőbányai és rákosi téglagyárak agyaggödreiben, valamint a Balaton- 
füreden tett tapasztalatok hivatottak arra, hogy a magyar korona területén 
elterjedt pannoniai lerakodások taglalására némi fényt vessenek. Ezek szerint 
Közép-Magyarországon a felső-pannoniai emeleten belül legalul van a Conge- 
ria Partschi tömeges föllépése által jellemzett szint, mely fölfelé átmegy a 
Cong. ungula-caprae nagy tömegével biró szintbe s azzal annyira összeolvad, 
hogy a kettőt egy szintnek lehet tekinteni. Erre következik a (Cong. balato- 
mica nagy mennyiségétől és a typusos Cong. triangularistól jellemzett középső 
szint, a melyre az eddig legmagasabbnak ismert szint van települve, ennek 
ismertető jelei: a Cong. rhomboidea, M. Hörx., Cong. croatica, Bgus., Limno- 
cardium Schmidi, M. Hönrx. és a Limnocard. cristagalli, Rorn alakkörébe tar- 
tozó, BRusiIsától a Budmania alnembe sorozott formái. E három szintet a 
nagy termetű congeriák és limnocardiumok oly szorosan kapcsolják együvé, 
hogy őket a felső pannoniai emeletbe lehet összefoglalni, ellentétben avval az 
emelettel, a melyet a tinnyei, a kőbányai (sertéshizlaló kútja), perecseni, 
szilágysomlyói stb. sajátos faunák, a specificus mikrofauna, valamint a mela- 
nopsisok nagy száma jellemez. E rétegek és faunák valamennyie alatt a leg- 
alsó emelet fekszik, a melyet szerző az erdélyi részekből és Szilágysomlyóról 
írt le s a melynek főjellemvonását a vékonyhéjú alakok képezik. Ide tartoz- 
nak a Mecsek-hegység orygoceras-tartalmú márgái és a tinnyei alsó agyagos. 
rétegek, a melyekben a Pisidium costatum, GoRJ.-KRAMB. és Pis. protactum, 
GoRJ.-KRamMB. alakkörébe tartozó pisidiumok és a Gongeria banatica alakkörébe 
tartozó congeriák (talán a C. banatica maga) fordulnak elő. Az alsó emeletbe 
állítja azokat a rétegeket, a melyeket sokan a eprepontusi, illetve smeeotiai, 
emeletbe helyeznek; Magyarország pannoniai rétegeiből egyelőre legfeljebb a 
szakadátiakat tartja az orosz m:eotiai emelettel aguivalenseknek, de mégis 
inkább hajlandó őket, — úgy mint KocH AwraL tanár — a szarmata emelethez, 
annak legfelsőbb szintjeként, mint az alsó pannoniai emelethez számítani. 
A munkához 13 remekül sikerült tábla van mellékelve, melyeken szerző 
részben az új fajokat és változatokat. részben pedrg azokat az alakokat ábrá- 
zolja, melyeket BRusiva Markusevecről fölsorol, de sem szabályszerűen le nem 
írt sem nem ábrázolt, ezeket szerző le is írja és ábrázolja is. Végre néhány 
alak javított rajzát közli, mint pl.. a Melania (Melanoides) Vásárhelyi, 
HANTK.-ét. GüLL V. 
