PALZZJONTOLOGIAI KÖZLEMÉNYEK. 457 
első kanyarulat síma, díszítés nélkül; a harmadikon azonban egy él lép 
fel, mely innen kezdve, a kanyarulatok alsó harmadán húzódik végig, 
míg az utolsón már a felső harmadra került. Az élen számos, hajszál- 
vékony spirális fonal látható; nagyítóval is alig látható, finom fonalak 
díszítik azonban az egész ház felületét is, melyek, különösen a két utolsó 
kanyarulaton, szembeötlőbbek. Mivel a kanyarulatok felső széle dombo- 
rúan kiemelkedik, a varratvonalak erősen bemélyedők. A 4— 7. kanyaru- 
latok élfeletti része gyöngén S alakú, az él alatt fekvő részek laposak ; 
kivételt csak az utolsó kanyarulat alsó része képez, mely közvetlen az él 
alatt kissé befűződik, majd ismét gyöngén kidomborodik s így ez is el- 
laposodó S alakot mutat. A növedékvonalak rendkívül finomak, helyen- 
ként azonban — különösen az él alatt — a felületen ránezszerű bemé- 
lyedések láthatók, melyekből a későbbi fajoknál — minden valószínűség 
szerint — a bordás szerkezet fejlődhetett ki. Szájnyílás az egyetlen meg- 
vizsgált példányon tojásdad ; külső ajak éles, a belső — sérülés következ- 
tében — feltűnően vastag. 
A ház magassága 19—20 mm., legnagyobb átmérője 9 mm. 
Ez az alak nézetem szerint legközvetlenebbül a M. Staub:i-tól, illetve a 
M.Tóthi var. unicingulata-tól volna származtatható, melyektől tőleg nagyobb 
és mégis zömökebb alakjában, domboru kanyarulataiban,s még abban kü- 
lönbözik, hogy utóbbiaknál az él nem emelkedik ki annyira, s az utolsó 
kanyarulat közepe táján — nem pedig felső harmadában — húzódik végig. 
A typusos Sikorai-tól főleg hatalmas éle s az által különböztethető meg, 
hogy a szájnyílás felül nem szűkül annyira össze, mint amannál s ezért 
sokkal oválisabb. Egy példány után itélve — tekintve azt, hogy ez 15 
abnormis — a szájnyílás alakját nem tarthatom állandó jellegnek, de 
azért csak reá kell néznünk e példányra, hogy azonnal lássuk, mennyire 
eltérő alakkal van dolgunk ; úgy, hogy ha több hasonló példány birtokába 
juthatnánk, e változat talán faji rangra is emelkedhetik. 
Ez esetben, a mostani név elhagyásával, számára a Melanopsis 
mucronifera nevet ajánlanám. 
Mint már említettem, a columella callusa többszöri sérülés folytán 
duzzadt meg oly feltűnően s ennek tulajdonítható az is, hogy a külső 
ajkperem jóval előbbrenyúlt, mint a M. Sikorai rendes fejlődésű példá- 
nyainál. 
Bngusiwa felemlíti a M. Tóthi var. unicingulata leírása során, hogy 
ennek alakja — természetesen a szájnyilástól eltekintve — megközelítő- 
leg olyan, mint NeumavR Hydrobia Eugenitdae-je.? 
Mint igen érdekes körülményt hozom fel ezt, a mennyiben a M. 
k F. HERBIcH und Dr. M. NEuMAYR: Beitrüge zur Kenntniss fossiler Binnen- 
faunen. VII. (Jahrb. der k. k. geolog. Reichsanst. XXV. Band, Tafel XVII, Figur 
9—11; Wien, 1875.) 
