28 



zbiva i na jedan i na drugi način. Take su im afekcije bile 

 primjerice „kozice'S „scarlatina", „kolera" „žuta groznica" i t. d. 

 No kako su u početku sedamdesetili godina netom minuloga sto- 

 ljeća zaredala brojna i intenzivna iztraživanja na polju bakterio- 

 logije i otkada smo došli do pozitivne spoznaje, da su uzročnici 

 infekcioznih bolesti živa bića, od onda se tek polagano napuštaju 

 drevni doduše, ali pojmovno slabo detei-minirani izrazi „miasma" 

 i „contagium". 



Nema sumnje, da se je od vajkada raspravljalo pitanje, što 

 je za pravo po naravi svojoj, što je u biti svojoj patogeni 

 agens, (luli smo već, kako su si liječnici nekoć predstavljali 

 mijazam; a u tumačenju kontagija vodilo ih je imenito ispore- 

 đivanje s drugim pojavama. Da ne spominjem različnili, od česti 

 gotovo smiješnih teorija, koje su tijekom dugih vremena izbijale 

 na javu, reći ću, da su se trajno sačuvala samo tri mišljenja, a 

 ta su: 1. patogeni je agens „otrov", :2. on je „fermenat" 

 ili „enzim" i napokon 3. on je „živo biće". Prvo mišljenje ne- 

 kako se je samo od sebe davalo, pa je i vanredno staro. Odbio 

 ga je doduše vrlo energično već Fracastor, ali se je i u na- 

 predak još dugo sačuvalo, a ima faktično u njemu i prema da- 

 našnjem stanju nauke nešto istine, što posvjedočava definitivno 

 uglavljena činjenica o ekzistenciji otrovnih „toksina", što ih 

 produciraju brojni patogeni mikrobi. Drugo od spomenutih mišljenja 

 takodjer je vrlo staro i bazira na dobrome opažanju, da postoji 

 u neku ruku sličnost između zimotičnih ili fermentacionih procesa, 

 i infekcioznih bolesti. Poradi toga zvali su dugo vremena kužne 

 bolesti „zimotičkima". Ime „infekcioznih bolesti" potječe tek od 

 Vir eh ova. Napokon nalazimo tragova mišljenju, da su uzročnici 

 zaraznih bolesti živa bića, već u drevnoj davnini, a ta se je teorija, 

 kako ćemo vidjeti, mučno, polagano i veoma kasno ispostavila 

 kao jedino ispravna, te je u očima današnje ekzaktne nauke ne 

 više hipoteza iU teorija, nego pravi pravcati aksiom. Dozvolite, 

 da se malko pozabavimo s historijom ove istine. 



Dvije tisuće je godina prošlo, daje Varrò ovako pisao: „Si 

 qua sunt loca palustria, crescunt in iis animaha quaedam minuta, 

 quae non possunt oculi consequi et per aera intus in corpora 

 per OS ac nares perveniunt et difficiles effìciunt moi-bos". Zaista 

 klasična istina i u očima nas modernih biologa, koji ne ćemo 

 Varru zamjeriti, da mikroorganizme općeno zove „ammalia mi- 



