29 



nuta" . Sličnih izjava ima od L u k r e c a, V i t r u v i j a, K o 1 u mele 

 i drugih. 



Ta prastara vjera u „contagium vivum''. dobiva među tim 

 čvršći osnov tek u početku XVII. stoljeća. Prvi primitivni mikro- 

 skopi toga doba otkrivaju ipak novi svijet mikroorganizama ne 

 samo u uzduhu, vodi, tlu, mlijeku i t. d., nego i u krvi i koje- 

 kakim patologijskim produktima. Učeni Athanasius Kirche r 

 e societate Jesu javlja 1659. u djelu svome „Scrutinium phvsico- 

 medicaim contagiosae luis, quae dicitur pestis", da je našao mi- 

 kroba sličnih crvićima u krvi i bubonskom gnoju ljudi oboljelih 

 od kuge. Slično izvještuju s obzirom na druge kužne Jjolesti 

 Christian Lang e, Hauptmann, Borelli, Petrus a Gastro 

 i dr. Zar je čudo, da ovi svoje mikrobe dovode u uzročnu svezu 

 s dotičnim bolestima? A nije li s obzirom na ono, što mi evo 

 iz naših dana znademo o postanju i širenju malarije, upravo 

 klasična izjava Lanci vije va (17!^0.). da u barama ima pored 

 mušica još i drugih sitnih životinjica, koje na čovjeka napadaju 

 i intermitentnu groznicu prouzrokuju unašajući u nj „peculiare 

 fluid um", dakle „osobiti" ili kako bi mi danas rekli „specifični 

 virus". Tako je evo zavladala u medicini onoga doba prava pravcata 

 „p a t h 1 g i a a n i m a t a" . 



Istina je, taj je nauk o živom kontagiju imao i protivnika; 

 on je dapače morao uzmicati pred drugim različnim teorijama, 

 no zamro ipak nije, jer se je sveudilj našlo umnih ljudi, koji 

 su ga propagirah. Taki bijahu imenito Plenciz u Beču i Rei- 

 mar us u Hamburgu, obojica u drugoj poli XVIII. stolj. Prvi primje- 

 rice nauča sasvim korektno „specifičnost" svake infekciozne bolesti, 

 a po tome za svaku traži i specifičnoga uzročnika. Taj pak može 

 samo da bude živo biće. Isti Plenciz, a još odrešitije od njega 

 tvrdi Re i mar us, da patogeni agens, budući da se u tijelu bo- 

 lesnikovu silno umnaža, ne može biti drugo, nego živ organizam 

 — „et vas Lebendiges. Dieses Insekten zu nennen, scheint das 

 Feine desselben nicht zu treffen. Eher könnte man an die Infu- 

 sorien denken, oder an noch kleinere Wesen, die die Vergrös- 

 serungsgläser nicht mehr entdecken". Dakako, najdrobniji sitniš 

 iz biljnskoga svijeta, naše bakterije, tadanji mikroskopi nijesu još 

 mogli dohvatiti. 



Izvjesno je, da se je i Kantu nauk o živom kontagiju 

 najvjerorjatnijim činio. 



